1893.] 



Nordiske alcyonarier. 



7 



bestaar af en række lamelløse lag (fig. 6), hvis anordning minder 

 meget om den hos Gorgonia (cfr. v. Koch : Die G-orgoniden des 

 Golfes von Neapel, tab VIII fig. 16, 17 og 38) x ); den synes dog 

 at være løsere bygget end aksen hos denne slegt. Lamellerne har 

 en fin longitudinel stribning. Kun i de ældste dele af aksen kunde 

 kalk paavises, og selv her blot sporvis. Aksen er omgivet af et 

 temmelig høit, tydeligt akseepithel, hvis celler i spidsen af grenene 

 er næsten cylindriske, 0.024 mm. høie med meget store kjerner. 

 I de ældre grene og i stammerne er de noget mere fladtrykt; hel- 

 ler ikke er kjernerne her saa tydelige. 



Polyperne er uregelmæssigt anordnede, de fleste er nemlig 

 ordnede i en række, men man kan dog hist og her finde en polyp, 

 som sidder udenfor rækken ; saadanne polyper findes især i spidsen 

 af grenene. Polyperne vender alle i samme retning. De største 

 og bedst udviklede polyper findes altid i spidsen af grenene; her 

 kan de have en længde af indtil 4 mm., naar de er fuldt udstrakte. 

 Paa stammerne og de ældre grene er polyperne sjeldent mere end 

 halvt saa store. De er 2 mm. brede ved basis, cylinderformede, 

 glatte og gjennemsigtige, saa at saavel svælgrøret som septa kan 

 skimtes ved gjennemfaldende lys (fig. 5). Septa kan endog forfølges 

 helt ned til cønenchymet. 



Polyperne mangler celler, istedet findes et med spikler tæt 

 besat basalt parti, som ikke er retraktilt. Dette parti kan have en 

 høide af indtil 2 mm. Ovenfor basalpartiet kommer det nøgne retrak- 

 tile øsophageale parti. Derpaa har vi et smalt baand med tver- 

 liggende spikler samt tentakelkransen, hvis spikler ligger i polypens 

 længderetning og er ordnede i 8 grupper, en for hver tentakel. I 

 det basale parti ligger spiklerne kastede om hinanden uden nogen 

 bestemt orden. Tentaklerne har omtrent samme længde som det 

 basale parti. Deres spikler er tversliggende. Pinnulerne mangler 

 spikler. Spiklernes anordning i polypen hos denne art (tab. II fig. 

 27) ligner saaledes meget den hos slegten Paramuricea. Dog 

 minder ikke alene spiklernes anordning, men ogsaa deres form om 

 denne slegts; specielt er der en stor overensstemmelse mellem 

 spikelformerne hos denne art og dem hos Paramuricea placomus. 



I polypernes basaldel finder vi knudrede spindler med plade- 

 formige udvidninger eller med tornede fortsatser (fig. 28—32). 

 Som ovenfor nævnt findes delvis ogsaa disse spikelformer i cønen- 



L ) Fauna und Flora des Golfes von Neapel, vol. XV. 



