Man har, saaviclt jeg ved, hidincltil antaget, og som det syn- 

 tes med god Grund, at egentlige Haandværkslaug ikke har eksisteret 

 i Norge før Kristian IVs Tid, selvfølgelig bortseet fra Tyskernes 

 „fif Amten" i Bergen. Forfatteren af „den norske So" (1584), der 

 bl. a. skildrer Haandværksforholdene i Bergen, siger jo udtrykkelig, 

 at Handværkerne har intet Laug, og at det gaar uordentlig og 

 broget til. Han fortæller endogsaa, at „én har drevet 18 Haand- 

 værker". En større Modsætning til Laugsinstitutionens snevert 

 dragne Grænser for den individuelle Foretagelseslyst kan vel neppe 

 tænkes. Heller ikke fra andre Kanter af Landet foreligger, saavidt 

 mig bekjendt, historiske Meddelelser om Haandværkerlaug før Kristian 

 IVs Tid. Som bekjendt bevirkede denne Konges „Forordning om 

 Handtverks Drenge og Svenne" af 10de December 1621, at Haand- 

 værksforholdene fik en fælles Organisation over hele Landet, idet 

 den fastslog en Ordning gjennem Laug, hvorved for første Gang 

 for Norges Vedkommende Laugsvæsenet blev en obligatorisk In- 

 stitution. 



Imidlertid maa det, i Museets Aarbog for 1892 af mig omtalte, 

 Fund af Guldsmedelaugets Dokumenter lede til en anden Opfatning 

 af disse Forhold, idet der efter de Oplysninger, som disse Doku- 

 menter indeholder, ikke længere kan være Tvivl om, at norske 

 Haandværkslaug i fuldt udviklet Form har eksisteret længe før 

 ovennævnte Forordning. For Guldsmedelaugets Vedkommende vil 

 antagelig efterfølgende Oplysninger gjøre Sagen klar, men man tør 

 vistnok gaa ud fra, at Guldsmedelauget ikke danner en enestaaende 

 Foreteelse, men at ogsaa andre Haandværkergrupper har varetaget 

 sine Interesser paa lignende Maade. 



Allerede i Museets Aarsberetning for 1890 udtalte jeg i Ind- 

 lednings-Bemærkningerne til „ Fortegnelse over Laugsprotokoller 

 m. v.", at trods „den norske So"s mørke Skildring synes det, som 

 om Haandværkerne inden samme Fag har følt Trang til et vist 



