45 



gaard er Sandstenen ikke videre blottet, saa at man ikke faar meget 

 at se af den. 



Det Sted, hvor man dog bedst kan studere de ældste Dele af 

 Nexø Sandstenen, er i Omraadet mellem Kattesletsgaard og Døvre i 

 Vest og Slamrebjærgs Vestside i Øst. Sandstenen overlejrer her i Vest 

 normalt Graniten, og i Øst grænser den op til Graniten med en i 

 omtrent N til S gaaende Forkastning. I Bunden af Øle Aa 0 og S 

 for Kattesletsgaard, ca. 150 m V for Faarebro, kan man se Over- 

 lejringen saaledes, at den stærkt forvitrede Granit kommer frem i 

 den nordlige Side af Aaen og Sandstenen i den sydlige. Her er Sand- 

 stenens Hældning ligesom dens Lagdeling meget uregelmæssig, da den 

 følger den oprindelige Granitoverflade. Hældningens Størrelse er fra 

 5 til 12° i Retninger fra 0 og ØSØ til SSØ. Længer i 0, f. Eks. ved 

 Degnegaard, ligger Sandstenen mere regelmæssig lejret og paa det nær- 

 meste vandret. 



N for Slamrebjærg gaar ogsaa Sandstenens ældste Lag i Dagen 

 overlejrende Granit. Mindre Stenbrud findes dels S for Kaasegaard i 

 Ibsker og dels ved Vejkrydset mellem Vejen fra Klinteby og Slamre- 

 bjærg vej en. Sandstenen ligger her paa det nærmeste vandret, og af 

 Terrænforholdene kan man slutte, at den mod Vest regelmæssig over- 

 lejrer Graniten, medens den i N og S er begrænset af VNV — ØSØ- 

 lige Forkastninger, af hvilke den nordlige er den samme, som dan- 

 ner Paradis- og Helvedesbakkernes Sydgrænse. Mod 0 er Sandstens- 

 omraadet begrænset af en NNØ-lig Forkastning, og 0 for denne gaar 

 Graniten i Dagen flere Steder. 



Endvidere forekommer Bundlaget Øst for Aakirkeby paa Steder, 

 der i det følgende vil blive nærmere omtalte. 



Den nederste Del af Nexø Sandstenen er, som tidligere fremhævet, 

 gennemgaaende grovkornet og sammenkittet ved et mørkt, leret og 

 jærnholdigt Bindemiddel. Naar man kommer højere op i Lag- 

 rækken til lidt yngre Lag, forandres Sandstenens petrografiske Ka- 

 rakter lidt efter lidt; først er det Bindemidlet, der forandres ved, at 

 der optræder lidt Kaolin og dernæst Kiselsyre. Kaolinholdige Bjærg- 

 arler er langtfra sjældne, de kendes let paa deres lysspættede Ydre, 

 men det er ikke altid sikkert, at Kaolinen virkelig optræder som et 

 Bindemiddel, lige saa hyppigt er det, at Kaolinen sammen med 

 Kvartsen er Korn i en Stenart, som kittes sammen ved en Kiselsyre- 

 mceent. Dernæst er det Kornene i Sandstenen, der forandrer Karak- 

 ter; i de lidt yngre Lag er Materialet undergaaet en mere gennem- 

 gribende Sorterings- og Slidningsproces, saaledes at Kvartskornene er 

 slidt runde og aflejrede nogenlunde efter Størrelsen, og de større Kvarts- 

 korn, der kan naa op til en Hasselnøds Størrelse, er samlede i sær- 

 lige Lag, der dog synes at være hyppigst nederst i Sandstenen og at 



