51 



Aakirkeby Bakkens sydlige Grænse er den tydeligste, og her er 

 det Sted paa hele Øen, hvor man har haft bedst Lejlighed til at stu- 

 dere en Forkastning mellem Graniten og Nexø Sandstenen. Det er 

 netop dette Sted, som Johnstrup anfører til Støtte for Nexø Sand- 

 stenens Dannelse langs en Strand af den lige her i Nærheden fast- 

 staaende Granit. Johnstrup udtaler sig herom paa følgende Maade 

 (I. c. S. 14): 



»Südlich von Aakirkeby am Contakt zwischen Granit und Sand- 

 stein ist der Fallwinkel grösser, d. h. 37 °, während er schon in ge- 

 ringer Entfernung auf 3 0 herabsinkt. Dies kann entweder davon her- 

 rühren, dass der Sand beim Niedersinken im Meere sich hier nach 

 der Neigung der Granitfläche gerichtet hat, auf welche er sich ab- 

 setzte, was ich als das Wahrscheinlichste ansehe; oder es kann dies 

 auch durch eine spätere Hebung des Granits bedingt sein, welche 

 dann lokal die Schichten der Sandlager dort stärker verändert hat, 

 wo die Oberfläche des Granits steiler, als da, wo sie weniger steil 

 geneigt war.« 



Hvad man i Sommeren 1898 kunde se paa dette Sted, som kal- 

 des »Klinten«, har jeg tidligere beskrevet. Senere har man ved Vej- 

 arbejde paa Stedet blottet mere af Sandstenen, og derved er mine 

 Observationer fra 1898 bleven bestyrkede. Jeg skal her gengive de 

 Profiler, jeg meddelte i 1899, og i Korthed beskrive de geologiske 

 Forhold ved dette Sted. 



»Klinten« staar som en samlet Granitvæg paa en Strækning af 

 ca. 1 km fra Klintegaard i Aaker i Øst til Vejen mellem Aakirkeby 

 og Vasegaard i Vest. Granitvæggen kan naa en Højde af 8 m og 

 staar næsten lodret med en svag Hældning mod S. Mod 0 og i 

 Midten af Klinten er Forholdene mest enkle og tydelige; der findes 

 neden for Klinten udstrakte Stenbrud ved Aaker Fattiggaard, hvor 

 Sandstenen gaar i Dagen over store Strækninger. Sandstenen er 

 hvid, finkornet, kvartsitisk og tilhører Nexø Sandstenens øvre Del 

 og ligger næsten vandret eller hælder i Gennemsnit ca. 4° mod SV. 



Mod Vest er Forholdene langt mere komplicerede, men ogsaa 

 mere oplysende. Øst for Vejen gaar der Granit i Dagen i flere Klip- 

 per i Toppen af Bakken, og i selve Vejens Skraaning træder et groft 

 Konglomerat frem i Lag, der hælder temmelig stærkt, men uregel- 

 mæssigt mod Syd. 



I den vestlige Vejgrøft maaltes følgende Hældninger: 

 15° mod S 40° V, 9° mod S 30° V, 12° mod S 40° V, 12° mod V 40 0 S ; 

 længere mod 0, hvor Konglomeratet gaar frem i Terrassen, er Hæld- 

 ningen stærkere og mere sydlig, gennemsnitlig 30° mod S 15 °V. 



Ved Bakkens Fod bliver Marken næsten ganske plan og længere 

 mod S paa Vejen mod Strøby gaar finkornet Sandsten i Dagen med 



4* 



