54 



det mindste en, sandsynligvis henved to Kilometer ØSØ for Egby. 

 Længere mod 0 ser man i Bunden af Øle Aa Sandstenens Bundlag, 

 og paa et Par Steder ogsaa den stærkt forvitrede Granit. Tidligere er 

 det nærmere udviklet, hvorledes Granitgrænsen 0 for Kattesletsgaard 

 og Døvre er en Erosionsgrænse, og hvorledes Slamrebjærg mod V og 

 S er begrænset af Forkastninger, ligesom den grove Arkose N for 

 Slamrebjærg er kortelig omtalt. Hvorledes Slamrebjærgs Østside er 

 dannet, er maaske lidt vanskeligere at udrede. Graniten staar her i 

 et Par temmelig stejle Vægge, der gaar omtrent i nordsydlig Retning, 

 men dog er stærkt afslebne af Isen. Foran en af disse gaar Graniten 

 i Dagen i smaa, lave Klipper, men iøvrigt er der ingen sikre Obser- 

 vationspunkter for faststaaende Bjærgart paa Slamrebjærgs Østside, 

 hvor Moræneleret har en meget stor Mægtighed. Det rimeligste er at 

 antage, at de omtalte, stejle Granitvægge skyldes Forkløftningen, der 

 f. Eks. i det nærliggende Paradis- og Helvedesbakke Parti er saa stærk, 

 og at den Sandsten, der paa den Hade Mark 0 og neden for Slamre- 

 bjærg er konstateret paa et Par Steder, normalt overlejrer Graniten. 



Forekomsten af Arkose N for Slamrebjærg er, som tidligere be- 

 mærket, isoleret; mod Vest har den en Erosionsgrænse, medens den 

 til de andre Sider er begrænset ved Forkastninger. 



I den nærmeste Egn NV og N for Nexø er Observationspunkterne 

 for fast Bjærg meget sparsomme undtagen lige i Strandkanten. Dog 

 er det rimeligt, at en normal Overlejring af Sandstenen over Graniten 

 linder Sted NV for Nexø; dette støttes dels ved Analogi fra andre Ste- 

 der og dels ved, at Nexø Sandstenen, som her hælder svagt mod 0 og 

 SØ, tilhører denne Dannelses nedre Del. Lige N for Frederiks Sten- 

 brud kan man derimod baade inde i Land og ude i Vandkanten tydelig 

 se, at en Forkastning danner Grænsen mellem Sandstenen og Graniten. 



I Vandkanten lige oven for Frederiks Stenbrud har man bygget 

 en lille Baadehavn for Fiskerbaade ved at borttage de løse Sten, der 



1 rigelig Mængde dækker den faststaaende Bjærgart. Her viste der sig 

 at være et Sted, hvor man med forholdsvis lidt Arbejde kunde opnaa 

 sikkert Kendskab til Lejringsforholdene. 



Baadehavnens »Indløb« vender omtrent mod Sydøst, og her lige- 

 som paa et Sted mere vestlig lykkedes det at faa selve Grænsen 

 mellem de forskellige Stenarter at se. Dens Retning er V 5-7° N — 

 0 5-7 0 S, og selve Grænsen er skarp uden nogen Breccie, men N 

 for Forkastningen er Svanike Graniten stærkt forvitret, og S for den 

 er Nexø Sandstenen stærkt forkløftet og revnet, men i en Afstand af 



2 m fra Forkaslningslinien er Sandstenen næsten ganske ubeskadiget. 

 Her kunde man ogsaa gøre en anden, meget vigtig Iagttagelse. I Bun- 

 den af Baadehavnen saa man i Graniten 3 Diabasgange med Mæg- 

 tighed fra 15 til 60 cm. Deres Retning er N 5° V til N 25° V, og 



