55 



Bjærgarten er stærkt forvitret og ligner nærmest Skiferler; dens Farve 

 er mørk lilla. Diabasgangene naar kun til Grænsen og findes kun inden 

 for Graniten. Forstyrrelserne i den VNV-lige Retning er saaledes fore- 

 gaaet efter Diabasens Frembrud. Desværre giver dog ikke dette Sted, 

 lige saa lidt som noget andet paa Bornholm, nogen sikker Bestemmelse 

 af Diabasens Alder. Man har aldrig fundet nogen Diabasgang i de silu- 

 riske Dannelser (saaledes som f. Eks. i Skaane, hvor Diabasgange med 

 NV — SØ-lig Retning er brudt op igennem de siluriske Bjærgarter), men 

 kun i Graniten, og man er vel nærmest af den Grund tilbøjelig til at 

 anse den bornholmske Diabas for at være ældre end Siluren. 



Forkastningen her ved Frederiks Stenbrud forløber i lidt mere vest- 

 lig Retning end Hovedmassen af Forkastningerne ved Granitgrænsen. 



Grønne Skifre. 



Den yngre Del af Nedre Kambrium, de »grønne Skifre«, indtager 

 et temmelig stort Fladerum paa det sydlige og sydøstlige Bornholm, 

 dog ikke saa stort som Nexø Sandstenen. 



Egentlig er de grønne Skifre delt i to Omraader, et vestligt fra 

 Lille Aa i V til Limensgade i 0 og et østligt fra Grødby Aa i V til 

 Snogebæk, Bro Rev og Duegaard i Poulsker i 0. De stratigrafiske og 

 tektoniske Grunde til de grønne Skifres Udbredelse vil senere blive 

 behandlede i Sammenhæng med de yngre Dele af Siluret; her skal kun 

 fremhæves, at man flere Steder kan iagttage den konkordante Over- 

 lejring af de grønne Skifre paa Nexø Sandstenen, f. Eks. i det øverste 

 Løb af Lille Aa ved Engegaard i Nilars, længere ned i Lille Aa ved 

 Aagaard i Vestermarie, i Læsaa ved Vejrmøllegaard i Aaker, i Grødby 

 Aa ved Rundløkkehus, i Øle Aa ved Krampebro samt ved Snogebæk. 



Nexø Sandstenens finkornede, kvartsitiske øvre Lag gaar næsten 

 jævnt over i de »grønne Skifre«, der er en Bjærgart, som næppe helt 

 med Rette kan betegnes med Navnet Skifer. Tidligere har man kaldt 

 den Graavakkeskifer, der egentlig er en mere passende Benævnelse; 

 »grønne Skifre« er imidlertid en saa gammel og velkendt Betegnelse, 

 at der ikke kan være Tale om at ombylte den med en anden, selv 

 om denne mere svarer til Bjærgarten s virkelige Natur. De grønne 

 Skifre varierer temmelig meget, nemlig fra en kun ubetydelig leret, 

 meget finkornet Sandsten til en sandet Lerskifer. Hovedmassen er i 

 uforvitret Tilstand en mørk graaliggrøn, meget sandet Lerskifer, der 

 er meget uregelmæssig lagdelt med utydelige og ujævne Lagflader og 

 Masser af Krybespor og Knolde baade af mere sandet og af mere 

 leret Stenart og paa sine Steder af Fosforit. Sten arten forvitrer let 

 paa Lagfladerne, hvorved den faar en rustrød eller brunlig Farve, 

 der stammer fra Iltningen af den Glaukonit, der findes i Stenartens 

 Grundmasse, og som giver den friske Stenart dens grønlige Farve. 



