64 



den største Del afgjort maa tydes som Rullestene og saaledes er Bevis 

 paa en Denudation af den underliggende Fosforitsandsten. Ved Læsaa 

 er Exsulanskalken ganske forvitret Iii graat Ler, der ogsaa indeholder 

 samme Slags Rullesten af Fosforitsandsten. Dette Lerlag dækkes nær- 

 mest af et ca. 5 em tykt Svovlkislag, der indeholder Fosforit (se D. 

 G. U. II R. Nr. 13. S. 9 — 11). Ved Øle Aa savnes Svovlkislaget. I 

 Exsulanskalken findes 15 Arter Forsteninger, hvorimellem der foruden 

 en Del Brachiopoder mærkes af Trilobiter: Conocoryphe tenuicincta 

 Lnrs., C. Dalmanni Lnrs., C. exsulans Lnrs., C. impressa Lnrs., C. 

 Linnarssoni Grönw., Paradoxides Tessini Brgn., P. Hicksii Salt., (var. 

 palpebrosa Lnrs.), Dorypyge oriens Grönw. og Solenopleura parva Lnrs. 



Exsulanskalken overlejres af Alunskifer med Antrakonitboller, der 

 ligesom den hører til Zonen med Paradoxides Tessini. Ved Øle Aa fin- 

 des i den nedre Del temmelig meget Antrakonit i kalotformede Partier, 

 som er halve Antrakonitboller, der ligger tæt op til hinanden, hvorved 

 det hele her ser ud som et sammenhængende Lag af Antrakonitboller. 

 I denne Alunskifers Antrakonitboller har man ved Øle Aa fundet en 

 hel Del Forsteninger, der viser sig at tilhøre den mellemste Del af Tes- 

 sini Zonen; jeg har kaldt den »Subzonen med Agnostus parvifrons«. 



Ved Læsaa derimod er Forsteningerne kun fundne i den øvre 

 Del af Alunskifren, der er bleven henført til den øverste Del af Tes- 

 sini Zonen, som benævnes »Subzonen med Conocoryphe æqualis«. 



De for Subzonen med Agnostus paruifrons mest karakteristiske 

 Forsteninger er: 



Hyolithus socialis Lnrs., et Antal Arter af Slægten Agnostus, hvor- 

 imellem A. gibbus Lnrs., var. hybrida Br., A. altus Grönw., A. lens 

 Grönw., A. fallax Lnrs., A. paruifrons Lnrs., A. pusillus Trg., Micro- 

 discus scanicus Lnrs., Paradoxides Tessini Brgn., P. Hicksii Salt, Co- 

 rynexochus born holmien sis Grönw. og Liostracus Linnarsoni Br. 



De for Subzonen med Conocoryphe æqualis mest karakteristiske 

 Forsteninger er: 



Microdiscus scanicus Lnrs., f. eucentra Lnrs., Conocoryphe æqualis 

 Lnrs., Paradoxides Tessini Brgn., Dorypyge danica Grönw. og Liostra- 

 cus . Linnarsoni Br. 



Oven over denne nedre Alunskiferbænk kommer en temmelig 

 samlet Kalkbænk, der nederst bestaar af for det meste krystallinsk 

 Antrakonit, som ved sin Basis indeholder en Del runde Fosforit- 

 knolde, der danner et Slags Konglomerat, og øverst af en tæt, mørke- 

 graa Kalksten, Andrarumskalken. Lagrækken er temmelig ens paa 

 begge Lokaliteterne, dog er Fosforiterne ved Antrakonitens Basis ved 

 Læsaa noget hyppigere, og ved Øle Aa indskyder sig i Reglen mel- 

 lem Antrakoniten og Andrarumskalken et tyndt Lag af Alunskifer 

 (1 — 3 cm), der skiller de to Kalklag ad. 



