69 



Den yngste Del af Olenusskifrene her ved Borregaard er Parabo- 

 linazonen 1 ), som repræsenteres af Alunskifer, der indeholder et sam- 

 menhængende Lag af Antrakonit, ca. 25 cm tykt, der er ganske op- 

 fyldt med Orthis lenticularis Wahlenb. Stedet ligger ca. 100 m NØ 

 for Brogaard i en lille mod S rettet Slyngning af Aaen. 



I denne Sammenhæng maa nærmere omtales et mineralogisk For- 

 hold af stor Interesse, der kan iagttages i de øvre Alunskifre, baade 

 i Olenus- og i Dictyograptusskifrene. Alunskiferen er jo en Stenart, 

 som i høj Grad har undergaaet Forandringer efter den oprindelige 

 Bundfældning af det Ler- og Kalkslam, hvoraf den fra først af er 

 bleven dannet. Forekomsten af Antrakonitbollerne i Skiferen maa for- 

 klares som en Konkretionsdannelse i det allerede bundfældede Slam. 

 Men der er ogsaa foregaaet andre kemiske Processer i Alunskiferen 

 og Antrakoniten. Svovlkis forekommer paa mange Steder i Lagræk- 

 ken baade som Omdannelsesprodukt i Forsteningernes Skaller (f. Eks. 

 Olenus trnncatus m. m.) og spredt som Konkretioner eller Krystaller i 

 Bjergarten. Ved Svovlkisens Forvitring er der saa senere opstaaet dels 

 gullige Overtræk paa Lagflader af et Slags Jernsulfat og dels Gips, der 

 navnlig forekommer som flade, tynde Krystaller, liggende mellem Lag- 

 fladerne. 



Af den Svovlkis, der forekommer i Skifrene, maa man navnlig 

 lægge Mærke til nogle spindelformede Svovlkislegemer af ca. 12 mm 



*) Johnstrup (1891. S. 21) angiver, at ved Øle Aa er Niveauerne med Agn. 

 pisiformis og Orthis lenticularis ligesom med Peltura blevet paaviste. Da 

 det ikke har været mig muligt at finde noget af Pelturazonen ude i Mar- 

 ken, har jeg gennemgaaet Mineralogisk Museums Samlinger fra Olenus 

 Etagen for at se, om disse gav noget Bevis for Johnstrup's Paastand. 

 Jeg fandt ganske rigtig Stykker, indeholdende Peltura og dermed sammen- 

 hørende Forsteninger, der angaves at hidrøre fra Øle Aa, men ikke noget, 

 der sikkert afgjorde Spørgsmaalet. Nogle Stykker var etiketlerede »Ce- 

 mentmøllen, Øle Aa«, men da jeg i Museets Modtagelsesprotokol søgte 

 efter de paagældende Numre 26—27, 1874, indeholdt denne Angivelsen 

 »Læsaa«. Andre Stykker, der oprindelig stammede fra Forchhammer's 

 Tid og øjensynlig havde faaet nye Etiketter, var kun etiketterede »Øle 

 Aa«, og mellem disse fandtes et Stykke med store Eurycarearter, der 

 nærmest lignede Stykker fra Andrarum. Jeg anser det saaledes for at 

 være meget lidt sandsynligt, at Zonen med Peltura scarabæoides kommer 

 til Syne ved Øle Aa ved Borregaard og Brogaard, navnlig da de Zoner, 

 som ligger mellem Zonen med Parabolina og Zonen med Peltura, ganske 

 savnes ved Øle Aa, og Mineralogisk Museum ikke indeholder Forsteninger 

 af disse Zoner fra Øle Aa. 



Deecke (1899. S. 100) udtaler ved Beskrivelsen af Findestederne ved 

 Øle Aa ikke bestemt noget om, hvor højt Lagrækken her naar op, men 

 da han for det tidligere omtalte Findested NØ for Brogaard anfører 

 »Die Peltura-Region mit den Orthis-Schiefern«, maa der ved en Lapsus 

 være indkommet Navnet Peltura i Stedet for Parabolina. 



