74 



fauna, maa man ved en Sammenligning navnlig holde sig til saadanne 

 Dannelser, der paa begge Steder er overensstemmende udviklede. Den 

 bornholmske Ortocerkalk stemmer baade palæontologisk og pelrogra- 

 fisk nøjagtig overens med Ortocerkalken i det sydøstlige Skaane, men 

 derimod kan man iagttage bestemte Afvigelser med Hensyn til Ortocer- 

 kalken ved Fågelsång, der er mørkere og næsten sort. 



Man maa saaledes anse sig berettiget til at opstille Ortocerkalken 

 som et relativt fast Punkt ved en Sammenligning mellem Ordovicium 

 paa Bornholm og i Skaane. Derimod er det ganske sikkert, at, lige- 

 som den bornholmske Ortocerkalks Underlag er meget forskelligt fra 

 den skaanskes, saa er der ogsaa i de Lag, som nærmest overlejrer 

 Ortocerkalken, saa stor Uoverensstemmelse til Stede, at en Sammen- 

 ligning bliver temmelig vanskelig. 



Dicellograptusskifrene. 



(Bornholms „nedre" Graptolitskifer.) 



Man har tidligere benævnt Graptolitskifrene baade i Sverige og paa 

 Bornholm efter deres indbyrdes Beliggenhed. En saadan Terminologi 

 bliver imidlertid i for høj Grad relativ til med Fordel at kunne bru- 

 ges, navnlig hvis man f. Eks. skal sammenligne et Omraade, hvor der 

 lindes 2 Afdelinger Graptolitskifre, med et, hvor der lindes 3. Derfor 

 er man navnlig paa Tornqvists Initiativ efterhaanden mere og mere 

 gaaet over til at benævne Graptolitskifrenes Afdelinger af højere Grad 

 end »Zone« efter de Gi aptolitslægter, der er de mest karakteristiske for 

 Niveauet. Af denne Grund mener jeg, at man i Analogi med Benæv- 

 nelsen for Skaanes Graptolitskifre mest passende kan betegne Born- 

 holms »nedre« Graptolitskifre som Dicellograptusskifrene. Den 

 Afdeling af Skaanes Ordovicium, som de bedst kan sammenlignes 

 med, er de mellemste Dicellograptusskifre, der ogsaa ækvivalerer 

 Chasmopskalken. 



Det har selvfølgelig været en af de vigtigere Opgaver her at under- 

 søge, hvilke Dannelser der overlejrer Ortocerkalken; navnlig gjaldt det 

 om at faa konstateret, hvorvidt Forholdet her er det samme som i 

 det sydøstlige Skaane, og hvorvidt en Zone med Trinucleus coscinor- 

 rhinus Ang. overlejrer Ortocerkalken. De Steder, hvor en saadan 

 Undersøgelse var mulig, var dels i Læsaa N for Vasegaard, hvor 

 Ortocerkalken i en Brink 0 for Aaen træder frem dækket af mæg- 

 tige Masser af Skifer, og dels i Soldatergaards Kalkbrud, der i Som- 

 meren 1900 blev tømt for Vand. Paa begge disse Steder var den 

 øverste Del af Ortocerkalken til en Mægtighed af 15 — 20 cm mør- 

 kere af Farve og dækkedes af et Konglomerat, der indeholdt Svovl- 

 kis og Fosforit i ejendommelige oolitiske Konkretioner; dette Kon- 

 glomerat var af forskellig Mægtighed; ved Vasegaard naaede det kun 



