37 



Dette er jo Hældninger, der temmelig stærkt afviger fra Horison- 

 talplanet; og hvis man skal antage Forvitringsteorien til Forklaring af 

 Kaolinens Dannelse, maa man vel gaa ud fra, at Kaolinens oprinde- 

 lige Overflade lige saa vel som dens Grænse mod den Granit, hvoraf 

 den er opstaaet, har været meget nær vandret. Hældninger af den 

 Størrelse, som de her omtalte for den bornholmske Kaolin, maatte 

 da skyldes senere Bevægelser i Jordskorpen. Som det senere udfør- 

 ligere vil blive fremstillet, har der paa Bornholm fundet temmelig 

 store Forskydninger i Jordskorpen Sted, der alle maa henføres til 

 Forkastninger og saaledes saa godt som udelukkende resulterer i 

 Forflytninger af Lagene i vertikal Retning. De Hældninger, man kan 

 iagttage i Bornholms sedimentære Dannelser, er gennemgaaende tem- 

 melig ubet}^delige, kun sjældent gaar de op til 15 0 eller derover. Det 

 er ene og alene i den umiddelbare Nærhed af Forkastningslinierne, 

 hvor Lagene er slæbt paa, at man iagttager lodret eller stejl Lag- 

 stilling. Ussing antyder (D. G. U. II R. Nr. 12. S. 66—67), at det 

 skyldes Forkastninger, at Kaolinen ved Rønne endnu er bevaret. 

 Hvis dette er Tilfældet, maa man vel nærmest tænke sig, at hele 

 den oprindelige Granitflade med dens Dække af Kaolin og til Dels 

 af yngre Dannelser var rejst op til en saadan Stilling, at den havde 

 en Hældning af ea. eller maaske mindst 45 0 mod VSV, og senere er 

 bleven denuderet ned til dens nuværende Niveau, hvorved i Istiden 

 Indlandsisens kraftig afslibende Masser navnlig har angrebet den 

 højest beliggende østlige Del af Granitomraadet, hvorved Kaolin- 

 omraadet i Vest og Sydvest har ligget i Læ. Imidlertid støder en 

 saadan Forklaring paa den Vanskelighed, at de sedimentære Dan- 

 nelser, der ligger op ad Graniten mod S og V, ikke inden for større 

 Omraader kan siges saaledes efter en bestemt Plan at være oprejste 

 til en saa stor Hældning. De Sedimenter, der i Syd ligger op til 

 Graniten, har kun ubetydelige Hældninger; de nærmer sig stærkt 

 vandret Stilling og hælder gennemgaaende mod Syd fra Graniten. 

 Særlig maa fremhæves, at paa Blemmelyng, SV for Kaolinforekom- 

 stens Sydende, findes de ældste Lag af Nexø Sandstenen direkte 

 overlejrende Graniten og med svag (højst 7 °) Hældning mod SØ. Vi 

 har saaledes ingen Grund til at antage nogen større Forandring af 

 Granitoverfladens Hældningsforhold siden Silurtiden. 



Den naturligste Forklaring paa Kaolinens Forekomst her og dens 

 Oprindelse maa være, at Indvirkninger fra Jordens Indre har været 

 Aarsagen til Granitens Omdannelse til Kaolin. Hvorfra disse Kræfter 

 er gaaet ud, og hvorledes deres metamorfoserende Evne har udbredt 

 sig i Graniten, derom kan vi med vore nuværende Kundskaber ikke 

 udtale os. 



