36 



fremkommen Opposition mod Rösler's Fremstilling angaaende de 

 sachsiske Kaolinforekomster ved Meissen og Halle, idet Barnitzke 1 ) 

 hævder, at Kaolinen dér virkelig bliver magrere, jo længere man 

 kommer ned, og Indholdet af Kaolin mindre, hvoraf han slutter, at 

 Kaolindannelsesprocessen er foregaaet fra oven nedefter. 



Som jeg ovenfor nærmere har udviklet, staar der angaaende den 

 bornholmske Kaolins Dannelse to Anskuelser temmelig bestemt imod 

 hinanden. Af disse to synes det mig, at den Forchhammer' ske, der 

 som Forklaringsgrund antager fra Jordens Indre opstigende, varme 

 Opløsninger eller Dampe, bedst stemmer overens med de virkelige 

 Forhold. Rösler's petrografiske Undersøgelse af den bornholmske 

 Kaolin, sammenholdt med hans generelle Udtalelser om forskellige 

 Kaolinlejer og deres geologiske Forhold og med hans kritiske Vur- 

 dering af de paagældende almindelige geologiske Processer, taler stærkt 

 til Gunst for, at den bornholmske Kaolin er dannet ved Indvirkninger 

 fra Jordens Indre, og nedenfor skal jeg søge at paavise, at Kaolinens 

 Optræden paa Bornholm og en Del andre Forhold ogsaa langt bedre 

 staar i Samklang med en Hypotese, der forklarer den som opstaaet 

 gennem pneumatolytiske Processer, end med en Forvitringshypotese. 



Først maa man tage Kaolinlejets Dybde i Betragtning, og her Vil 

 jeg henvise til det Profil, jeg foran har meddelt. I dette har man ikke 

 naaet Bunden af Kaolinen andre Steder end i Boring I, hvor uforvitret 

 Granit angives paa en Dybde af 45 m (142') under Jordoverfladen. 



Efter de geologiske Forhold og Terrænformerne at dømme skulde 

 man antage, at Graniten ca. 180 m ØNØ for Boring I ligger i Niveau 

 med Jordoverfladen eller maaske højere. Selv om den Granitoverflade, 

 man her skulde træffe, betegner en Grænse mellem den Kaolin, der 

 oprindelig har været til Stede, og den uforvitrede Granit, og ikke en 

 Denudationsflade i Graniten, hvilket er det langt sandsynligste, skulde 

 man her have en Hældning af Kaolinens Bund af mindst 1 :4 (17°) 

 mod V. Om vi derimod af Boring I og II beregner Hældningen af 

 Grænsefladen mellem hvid Kaolin og graa Kaolin, giver dette en 

 Hældning af 28 m paa 35, d. v. s. 1 : 1,25 (37 °). Hvis her antages, at 

 den graa Kaolin har samme Mægtighed i begge Boringer, faar vi 

 samme Hældning for Grænsen mellem den graa Kaolin og Graniten. 

 Hvis vi antager, at man i Borehul III virkelig har naaet Bunden af 

 den hvide Kaolin, hvilket jo ikke er Tilfældet, faar vi fra I til III 

 en Hældning af 1 : 2 (28 °). Hvis vi under samme Forudsætning be- 

 regner den hvide Kaolins Bundflade af Boringerne I og IV, faar vi 

 som Resultat en Hældning 1:1,6 (30°). 



! ) J. E. Barnitzke ; Ueber das Vorkommen der Porcellanerde bei Meissen 

 und Halle a. S.-Z. pr. Geol. 17. Jahrg. 1909. S. 457—473. 



