28 



for Rønne-Svanike Landevejen anlagdes 1899 — 1900. 5) Buskegaards 

 gamle Grav, der ligger SØ for Slæmmeriet, aabnedes 1871 og har 

 siden af og til været bearbejdet, men til Tider ligget helt vandfyldt 

 og øde. 6) Rabekkegaards store Grav, den sydøstligste og største af 

 alle Gravene; den strækker sig mod SØ helt ned til Brandsgaard. 

 Paa den mellemste Del af Kaolinomraadet, N for Rønne-Svanike 

 Landevejen, har der tidligere eksisteret nogle Kaolingrave, der dog 

 alle er nedlagte og tilfyldte. Man ser ikke nu mere nogle Spor af 

 dem, saa de har rimeligvis ikke været særlig dybe eller store. Jeg 

 har faaet den Oplysning, at Kaolinen i dette Omraade var farvet og 

 mager, d. v. s. at Graniten er ikke ganske omdannet. 



Kaolinen er opstaaet ved Omdannelse af Granit af samme Art 

 som den umiddelbart 0 for Kaolinlejet forekommende, mørke Rønne 

 Granit. Et Sted er Afstanden mellem frisk og uforvitret Granit og 

 Kaolingraven ikke større end 20 — 30 m, nemlig 0 for den gamle 

 Tornegaardsgrav, hvor der oppe i Bakken V for Kirkebogaard er 

 faststaaende Rønne Granit med et Par ubetydelige Diabasgange; her 

 har det dog ikke været muligt nærmere at studere Overgangen fra 

 Granit til Kaolin. At Kaolinen er in situ forvitret Granitmasse, hvis 

 Bestanddele ikke er undergaaet nogen som helst Omflytning, men 

 ligger paa deres oprindelige Plads, derom har man længe været over- 

 bevist 1 ). Derimod har man været tilbøjelig til at mene, at Kaolinen 

 hidrørte fra en Granitart, der var forskellig fra de øvrige paa Born- 

 holm forekommende, dette rimeligvis af den Grund, at man havde 

 vanskelig ved at tænke sig, at de mørke, jærnrige Bestanddele, Biotit 

 og Hornblende, der ellers er saa hyppige i de bornholmske Graniter 

 og navnlig i Rønne Graniten, saa fuldkomment kunde lade sig op- 

 løse. Forchhammer antog, at Kaolinen var opstaaet af en Kvarts- 

 Feldspatmasse, og Johnstrup ansaa den for at hidrøre fra »en 

 glimmerfattig Granit«; Cohen og Deecke lod Spørgsmaalet ubesva- 

 ret. Spørgsmaalet kunde lettest besvares, hvis man fandt Kaolinen 

 i umiddelbar Forbindelse med Graniten; dette var dog ikke ganske 

 lykkedes. Selv om man allerede tidlig i Kaolinmassen havde fundet 

 Klumper af mindre forvitret Granit, der gav nogen Antydning af den 

 oprindelige Granits Natur, var det dog først i 1899, da Prof. Ussing 

 iagttog nogle næsten runde, 2 — 3 m store Klumper af Granit i den 

 ny Tornegaardsgrav, at Spørgsmaalet blev afgjort. Graniten var i det 

 Indre af disse Klumper ganske frisk og uforvitret, normal Rønne Gra- 

 nit; i det Ydre var disse Granitblokke, der laa ganske frit i Kaolin- 

 massen, temmelig stærkt forvitrede, saaledes at den forvitrede Bjærg- 

 art løsnede sig i koncentriske Skaller. I Kaolinmassen kan man iagt- 



x ) Se f. Eks. Rawert og Garlieb (1819). S. 159. ff. 



