77 



Skiferen over Ortocerkalken at se. Det dybeste Lag af Skiferen, der 

 var tilgængeligt, var den nævnte brunlige Skifer med ujævnt Brud og 

 lysere Tegninger. I de øvrige Skiferlag saas der i det store og hele 

 samme Graptoliter som i Skiferen ved Vasegaard. 



Ved Risebæks Munding gaar Dicellograptusskifrene i Dagen, idet 

 Skiferen staar i en stejl Væg, det saakaldte »Vandfald«, ca. 3 m højt; 

 og i Aaløbet oven for dette fandtes ogsaa lidt Skifer, ca. 0,5 m. Ski- 

 feren ligger næsten vandret med en ganske ubetydelig Hældning mod 

 S 10° 0. I »Vandfaldet« er der fundet en Del Graptoliter, i Følge 

 Tullbergs Bestemmelser Climacogr. styloideus Lapw., Dicellogr. Mor- 

 risi Hopk., Diplogr. foliaceus Murch., var. calcaratus Lapw. Umiddel- 

 bart oven over Vandfaldet fandtes foruden Arter af Slægterne Dicellogr. 

 og Diplogr. Leptogr. flaccidus Hall. 



Ved Risebæks Munding ser man tydelig, at Graptolitskifrene i 

 Vandfaldet mod S er afbrudte ved en Forkastning, idet der umid- 

 delbart neden for Vandfaldet findes næsten hvidt, noget kaolinholdigt 

 Sand. Mellem disse to Dannelser var Lagene temmelig forstyrrede, 

 og i denne Forkastningsbreccie laa der meget Materiale af Trinueleus- 

 skiferen, den Zone i Silursystemet, der er nærmest yngre end Dicello- 

 graptusskifrene. 1 ) 



l ) Hvad Sammenligningen af Bornholms Dicellograptusskifre med de til- 

 svarende Lag i Skaane angaar, er man ikke ganske sikker, da disse Zo- 

 ners Graptoliter ikke er bleven bearbejdede fra noget af disse Omraader. 

 Dette Arbejde vil blive temmelig vanskeligt og kan ikke udføres uden en 

 nøjagtig Sammenligning af disse to Omraader og Adgang baade til en saa 

 noget nær fuldstændig Literatur og til Sammenligningsmateriale andet- 

 steds fra, navnlig fra England. Den Tydning af de modsigende Angivelser 

 i Literaturen, som jeg her nedenfor fremsætter, maa derfor i Fremtiden 

 kontroleres ved Bestemmelse af Forsteningerne. 



Da Tullberg (1882") udgav sin store Fremstilling af Lagrækken inden 

 for Skaanes Silur, medtog han deri ogsaa Bornholms Dicellograptusskifre 

 og indordnede dem i sit Skema for de skaanske. Han opstillede da sine 

 »mellersta graptolitskiffrar«. der har deres Plads mellem Ortocerkalken 

 og Trinucleusskiferen, med ikke mindre end 14 Zoner. Disse er imidler- 

 tid senere bleven stærkt reducerede, til Dels derved, at det er blevet 

 paavist, at Tullberg opfattede samme Lag med en ofte ganske ubetyde- 

 lig Forskel i Faunaen som forskellige Zoner af forskellig Alder. 



Som Zone a (den yngste) i »de mellersta graptolitskiffrarne« anfører 

 Tullberg Zone med Climacog raptus rugosus Tullb. fra Fågelsång og 

 Rostånga (der senere af Moberg er paavist at være identisk med Zonen 

 med Dicranograptus Clingani Carr. i det sydøstlige Skaane). Derpaa 

 følger (1. c. S. 19): 



»b) Zonen med Climacog raptus styloideus Lapw. mscr., är endast kånd 

 fran Bornholm, der den vid Risebäck, nära dess utlopp är tillgänglig i en 

 af backen genomskuren bädd af ungefar 11 fots mägtighet (3,-2 m), bestå- 

 ende af svarta, vanligen styfva och rätklufna skiffrar. I öfre delen a) fanns 



