Mesozoiske Dannelser. 



Fia Slutningen af Silurperioden eller i alt Fald fra et eller andel 

 Tidspunkt af Devonperioden har Skandinaviens centrale Dele ligget 

 hen som et Fastland, udsat for Denudationen. Nærmere at gaa ind 

 paa, hvor langt mod Nord Havet strakte sig i disse Perioder, har 

 ingen Betydning for Forstaaelsen af Bornholms Geologi ; kun hør det 

 omtales, at det nordtyske Hav i Slutningen af det palæozoiske Tids- 

 rum gik temmelig langt mod N, idet der i Mecklenburg, Lauenburg og 

 Holsten forekommer Salt- og Gipslag, aflejrede i den permske Periode. 



Rimeligvis i Triasperiodens sidste Del er det nordtyske Hav atter 

 naaet ind over det sydligste Fennoskandia; det er dog kun ubetyde- 

 lige Rester af denne Periodes (og Juraperiodens) Dannelser, som er 

 bevarede paa Bornholm og i Skaane. 



Fra Midten af Juraperioden til den sidste Del af Kridtperioden 

 kender vi ingen Aflejringer i Skaane eller paa Bornholm, skønt der 

 er ret sikre Beviser for, at det nordtyske Hav i det mindste i enkelte 

 Afsnit af dette Tidsrum er naaet ind paa Østersøens nuværende Om- 

 raade. 



Først fra de yngste Afdelinger af Kridtperioden, Emschermergelen 

 og Senonet, tinder vi atter Aflejringer i Skaane og paa Bornholm. 



Ældre mesozoiske Dannelser. (Keuper?, Ræt og Lias). 



De ældre mesozoiske Dannelser har alle det Fællespræg, at de 

 er opstaaede af stærkt forvitret Grundfjæld og dettes Omdannelses- 

 produkter. Lerarterne er meget rige paa Kaolin, og der forekommer 

 Sandsten og Sandlag, som næsten ikke bestaar af andet end Grund- 

 fjældets Forvitringsprodukter. I Yngste Lias spiller jærnholdige Sand- 

 sten en stor Rolle; deres Indhold af Jærn stammer antagelig fra de 

 mørke Bestanddele i Grundfjældels Bjærgarter. 



De Aflejringer paa Bornholm, der hører til den ældre mesozoiske 

 Gruppe, er af meget forskellig petrografisk Beskaffenhed; de er for- 



