90 



rel mod Kysten). Denne Antagelse støttes ved, at man i Lergravens 

 Vægge ser smaa Forkastninger (af 0,3 m's Højde), hvis Retning om- 

 trent er parallel med Kysten, og hvor de højere liggende Lag synes 

 at være skudte op øver de lavere liggende. Forkastningsplanet hæl- 

 der ogsaa ind mod Land, 



Den uregelmæssige Hældning, der iagttages andre Steder paa 

 samme Kyststrækning, skyldes rimeligvis ogsaa delvis senere Skred. 



Lerarter af samme Slags som Leret ved Munkerup har været 

 Genstand for Gravning paa Stranden paa en ca. 1 km lang Strækning 

 dels mod V til omtrent halvvejs mellem Munkerup Graven og Risebæk 

 og dels mod 0 til omtrent neden for Lavegaard. Ingen Steder uden 

 for den store Lergrav har man kunnet faa sikre Oplysninger om Lag- 

 stillingen og om disse graalige Lerarters Forhold til det røde Ler og 

 de dermed forbundne Lag. Hældningen hos disse er meget uregel- 

 mæssig, dog gennemgaaende sydlig og vestlig, men da intet tyder paa, 

 at de graalige Lerarter ved Forkastning er skilte fra det røde Ler og 

 Sandstenen, og da Iagttagelser fra Lei grave V for den store Munkerup 

 Grav nærmest taler for, at det røde Ler her normalt overlejrer de graa- 

 lige, maa man regne det hele fra Lille Aa til Læsaa som en sammen- 

 hængende Række, hvor de ældste Lag ligger længst mod 0 og de 

 yngste længst mod V. 



Foruden de nævnte Findesteder bør omtales to andre, nemlig 

 Risebæks Munding og Stranden Syd for Kuregaard, lidt V for Læsaas 

 Munding. 



Ved Risebæks Munding lindes der hvidt, løst Sand, der kan ses 

 i det samme Profil, hvor Forkastningen træder frem (Se Side 77). 

 Dette hvide Sand veksellejrer med det røde Ler og med graalig Sandsten. 



Ved Kuregaard har man gravet rødt, gulliggrønt og graat, fedt, 

 plastisk Ler, der ligesom det røde Ler ved Risebæk er bleven be- 

 nyttet som Okker eller til ved dets store Indhold af Jærntveilte at 

 farve andre Lerarter røde ved Teglbrænding. 



I Aflejringerne paa denne Strækning er der kun fundet Forste- 

 ninger i Lergraven ved Munkerup; her er der i flere af Lagene fun- 

 det Planteforsteninger, der dog er saa daarligt bevarede, at Bestem- 

 melserne af de fleste af dem ikke er sikre. Dog fremgaar det af Hr. 

 Mag. se. C. F. Bartholin's velvillige Meddelelse, at de tilhører en 

 Flora af afgjort rætisk Karakter. 



Da det hele her omtalte Kompleks af Dannelser maa anses for 

 at udgøre et sammenhængende Hele, og da det eneste Lag, som inde- 

 holder Forsteninger, paa Grundlag af disse maa bestemmes som ræ- 

 tisk, d. v. s. jævnaldrende med de ældre Dele af Skaanes stenkuls- 

 førende Dannelser, er der ikke mere Grund til at henføre disse Dan- 

 nelser til Keuper og parallelisere dem med Skaanes Kågerodgruppe, 



