115 



En udførlig geologisk og historisk Redegørelse for Sorthat Kul- 

 værk har Jespersen (1866) givet. Kulfløtsernes Stilling stemmer over- 

 ens med Sandstenen i Stranden, dog bliver Hældningen noget stærkere 

 indefter mod 0. lait regnede man i Sorthatsystemet 15 Kulrænder, 

 af hvilke de 12 havde faaet særlige Navne. Kullene ligger her ind- 

 lejrede hovedsagelig mellem Sandlag; nu og da under- eller overlejres 

 de af Lerlag. Den samlede Mægtighed af de 15 Fløtser varierede fra 

 127 til 246 " (3,3—6,4 m). Jespersen meddeler i det anførte Arbejde 

 baade et Kort med alle Kulfløtsernes Beliggenhed — denne kan ogsaa 

 ses paa de Kort, der medfølger tidligere Arbejder af Ørsted og Es- 

 march, af Forchhammer og af Jespersen (Bidrag til Bornholms Geo- 

 tektonik, I og II) — og et Profil, der er tegnet vinkelret mod Stryg- 

 ningsretningen. 



Kulbrydningen har ganske naturlig været et af de mest paaagtede 

 Momenter ved Beskrivelser af Bornholm og Fremstillinger af Øens 

 Geologi, — men nu, da den har tabt al Betydning i praktisk Hen- 

 seende, vil det føre os for vidt her at gaa i Detaljer angaaende Kul- 

 brydningens Historie, vi skal indskrænke os til at henvise til det 

 nylig anførte Arbejde af Jespersen angaaende Sorthat, der ogsaa 

 indeholder en Mængde Notitser om andre Kulværker paa Bornholm, 

 og til Rørdam, der 1 ) giver en kort og samlet Fremstilling af den 

 bornholmske Kulbrydnings Historie. 



Naar man fordomsfrit behandler Spørgsmaalet om Muligheden 

 af, at de bornholmske Kul atter vil blive tagne i Brug og udnyttede, 

 maa man udtale, at Sandsynligheden derfor er yderst ringe. 



Aarsagen til, al de bornholmske Kul aldrig kom til at have mere 

 end lokal Betydning, var først og fremmest deres ringe Brændsels- 

 værdi, dernæst Vanskelighederne ved deres Udvinding, idet Kullagene 

 har en meget stærk Hældning og for største Delen ligger indlejrede i 

 Sandlag, hvori det er vanskeligt at arbejde, medens der kræves stor 

 Omhu ved alle Fortømringsarbejder; endelig er der rigelig med Vand, 

 som maa fjernes ved Pumpning. Dertil kom Planløshed i Arbejdet 

 og Benyttelse af forældede Arbejdsmetoder og navnlig for ringe Brug 

 af Maskinkraft. 



Allerede Forchhammer (1837) havde med Vægt fremhævet, hvad 

 Betingelsen maatte være for en nogenlunde rationel Drift af Kulbryd- 

 ningen, men man fulgte ikke den Anvisning, han gav. 



*) K. Rørdam (1909 . Geologi og Jordbundslære. Andet Bind, Danmarks 

 Geologi. S. 29—31. Kbhvn. Her maa dog bemærkes, at det ikke er rig- 

 tigt, naar Rørdam angiver, at »det sidste Sorthat lukkede i 1880«. Det 

 virkelige Forhold er, at Sorthat Kulværk nedlagdes 1868, Hasle Kulværk 

 (Løvka) 1876, og 1880 ophørte Kulbrydningen ved Bagaa, hvor saa Ler- 

 industrien blev den eneste Virksomhed og siden fik mægtigt Opsving. 



8* 



