133 



cîerste 10 m af denne Dannelse. Den er her gra a liggrøn, temmelig 

 grovkornet og nogenlunde sammenhængende, en Mellemting mellem 

 Grønsandsmergel og løst Grønsand. Her er Forsteninger sjældne; in 

 situ har jeg kun samlet et Eksemplar af Actinocamax westphalicus og 

 enkelte af Terebratula eapillata d'Ahch. 



I Fosforitkonglomeratel og de haarde Lag nærmest over dette ei- 

 der af Forsteninger kun fundet en Hajtand og nogle Eksemplarer af 

 en ubestemt Inoceramus. 



Grønsandsdannelser kommer atter til Syne i Klinten Vest for Am- 

 ager Fiskerleje. Det er her den saakaldte Arnagerkalk; den ses ved 

 Vejen, der gaar fra Fiskerlejet ned til Stranden, paa en Strækning af 

 ca. 200 m. Længere mod NV er Klinten dækket af løse Jordlag, og 

 Arnagerkalken kommer kun i ringe Udstrækning til Syne i Foden af 

 Klinten i Bugten 0 for Horsemyre Odde. 



Paa det østligste Sted, hvor Arnagerkalken kommer frem i Klin- 

 ten, kan man i Klintefoden se Underlaget, det af Jespersen (Bidrag 

 til Bornholms Geotektonik II, Profil V og Kortet) omtalte Fosforitlag, 

 og en glaukonitisk Mergelart. Fosforitlaget er ca. 60 cm mægtigt; dog 

 synes Fosforitknoldene at være koncentrerede i en Zone paa ca. 15 cm 

 i Midten af Laget. Fosforitlaget gaar ogsaa lidt ud i Stranden; dets 

 Hældning er ca. 5° mod V 15° S, d. v. s. konkordant med den over- 

 liggende Arnagerkalk. Fosforitknoldene er sjældent mere end ca. 2 cm 

 store; enkelte er dog over 5 cm lange; de ligger ikke saa tæt som i 

 Fosforilkonglomeratet ved Madsegrav, end ikke i Midten af Laget. 

 Grundmassen er en lysegraa, noget blaalig, glaukonitisk Mergel. Nedad 

 bliver Stenarten noget mere glaukonitisk og finkornet; enkelte Fos- 

 foritklumper fandtes, saa langt som det var muligt at komme ned, 

 ca. 0,5 m under Fosforitlaget. Her samledes nogle Forsteninger, Car- 

 diaster sp. Terebratula sp. (bør rimeligvis føres til T. biplicata Sow. og 

 dens Formkreds, maaske T. faba Sow.), Rhynchonella Mantelliana? 

 Sow., Dimyodon costatus Grönw., samt Fragmenter af Inoceramus- 

 skaller, Fiskeskæl og Hajtænder. 



Arnagerkalken er en graa til hvid, tæt Kalksten med meget lidt 

 Glaukonit. Denne Kalksten er mere eller mindre omdannet ved Infil- 

 tration af kulsur Kalk, enten alene eller ved samtidig Imprægnering med 

 Kiselsyre, hvilket sidste gør Stenarten tung og tæt, næsten hornstens- 

 agtig, og i Reglen mørkere af Farve til blaaliggraa. I den løse Kalk- 

 sten, hvor ingen Kiselsyre sekundært er tilført, er de Kiselorganismer, 

 der tidligere har været til Stede, bleven opløste, hvilket antydes af de 

 Hulrum efter Spongienaale, der hyppig ses i Bjærgartsmassen. Kisel- 

 syren er bleven nogenlunde ensartet fordelt i hele Bjærgartsmassen; 

 intetsteds findes noget, der kan sammenlignes med Flintknoldene i 

 andre Kridtbjærgarter. 



