134 



Arnagerkalken ma a være dannet i roligt Vand temmelig langt fra 

 Kysten, rimeligvis paa ikke ringe Dybde, da Sedimentet er fint og 

 terrigene Bestanddele relativ sjældne; de, som findes, er meget tine Korn. 



Arnagerkalken forkløftes let i rektangulære Stykker. Den danner 

 en temmelig stejl Klint, som fortsætter sig mod SØ i Amager Rev. 

 Ifølge velvillig Meddelelse af Docent, Dr. L. Kolderup Rosenvinge 

 har han 1901 paa Biologisk Stations Damper »Sallingsund« paa knap 

 4 Favne Vand godt en Kvartmil (1,8 km) fra Amager Odde faaet Arn- 

 agerkalk op med Skraberen og anser Revet for utvivlsomt at bestaa 

 af faststaaende Arnagerkalk. 



Arnagerkalken indeholder temmelig mange Forsteninger, men de 

 forekommer spredte i Stenarten, saa at det ved Indsamling ikke er 

 let at erholde noget nævneværdigt i den faststaaende Bjærgart; den 

 største Del af de Forsteninger, der tindes paa Mineralogisk Museum 

 og som er bearbejdede af Ravn (1903), stammer fra Strandsten, fundne 

 neden for Klinten. Efter Ravns Liste skal jeg her nævne de vigtigste 

 Arter: Rhynchonella Mantelliana Sow., Pecten virgatus Nilss., P. fene- 

 stratus Ravn, P. crelosus Defr., var. nitida (Sow.), P. Nilssoni Golde., 

 Lima semisulcata Nilss., L. Hooperi Mant. (den hyppigste Art), Ino- 

 ceramus lingua Golde., Spondylus latus Sow., Ostrea incurva Nilss., 

 Eæogyra lateralis Nilss., Scaphites inflatus Roem., Sc. n. sp.? og Acli- 

 nocamax bornholmiensis Stolley (Mutation af Aet. mammillaius) . Des- 

 uden er Fragmenter af en stor Inoceramus med koncentrisk ribbet 

 Skal meget hyppige. 



Lagstillingen ved Amager og ved Madsegrav er ikke særlig lyde- 

 lig, men man maa dog anse det for rimeligst, at Arnagerkalken over- 

 lejrer Grønsandet ved Madsegrav, og at Lagrækken derimellem er 

 uafbrudt, skønt den skjules af løse Jordlag. Forsteningerne, navnlig 

 Belemniterne, har foranlediget Stolley (1897) til at opstille Grøn- 

 sandet paa Sydvestkysten som den ældste Del, Ækvivalent til Em- 

 schermergelen og karakteriseret af Aciinocamaæ westphalicus, og Arn- 

 agerkalken som den yngste, Ækvivalent til Granulatus-Kridtet og karak- 

 teriseret af Actinocamaæ bornholmiensis Stolley, der fremstilles som 

 en (ældre) Mutation af Aet. mammillatus. Som en Dannelse i Alder 

 mellem disse to opstiller han Mergelen ved Muleby Aa, der karak- 

 teriseres af Act. Lundgreni Stolley, en Art, der paa en vis Maade 

 staar imellem Aet. westphalieus og Aet. granulatus. 



Denne Inddeling omfatter hovedsagelig de Dannelser, hvori der 

 er fundet tilstrækkelig af Forsteninger, navnlig Belemniter, til Be- 

 stemmelse af Niveauet; den tager ikke meget Hensyn til de strati- 

 grafiske Forhold, der synes at bringe en Del Modsigelser, hvilke dog 

 maaske kan løses ved Antagelse af Forkastninger og ved en nød- 

 vendig Hensyntagen til Bjærgarternes petrografiske Beskaffenhed. Om 



