150 



der nu danner store Dele af Grænsen mellem Nexø Sandstenen og 

 Graniten, hidrører fra denne gamle Tid. 



Beviser for disse prætriassiske Jordskorpebevægelser har vi navn- 

 lig i, at vi S for Grundfjælds Omraadet har store Dele af den silu- 

 riske Lagrække bevarede, medens Ræt-Lias Dannelserne V for Gra- 

 niten (ved Kaolinfabrikerne) hviler direkte paa den omdannede Gra- 

 nit. Det Materiale, hvoraf Ræt-Lias Aflejringerne er dannede, kan for 

 den største Del genkendes som hidrørende fra forvitret Grundfjæld, 

 og mærkeligt nok er der kun een Gang fundet et Stykke, der kunde 

 bestemmes som Silur (ved Holsterhus, se S. 123). I visse Konglome- 

 rater findes dog Sandstensboller, der maaske kan hidrøre fra Nexø 

 Sandstenen. 



At der i Tiden mellem Lias og Midten af Kridtperioden er fore- 

 gaaet større Dislokationer i Omraadet V for Bornholms Grundfjæld, 

 er tydeligt nok. Kridthavet er ved sin Transgression kommet til at 

 dække Ræt-Lias Dannelser af forskellig Alder og det paa Steder, der 

 ikke ligger langt fra hverandre ved den nordøstlige og den vestlige 

 Grænse af Grønsands Omraadet ved Arnager-Stampen. Dettes Brede ud- 

 gør ved Fosforitforekomsten ved Stampen ca. 1 km, og Afslanden fra 

 dette Sted til de to vestlige Konglomeratforekomster ved Grønsands Om- 

 raadels nordøstlige Grænse er ca. 1200 m. Mod NØ overlejrer Fosforit- 

 konglomeratet Dannelser, tilhørende yngste Ræt eller Nederste Lias, 

 men mod V dækker det Mellemste Lias (Myoconcha Bænken), d. v. s., 

 at der mod V har fundet en Sænkning Sted, der svarer til Mægtigheden 

 af hele Nedre og omtrent Halvdelen af Mellemste Lias eller de Kom- 

 plekser af Ræt-Lias, der findes ved Galgeløkken-Rønne, ved Hasle- 

 Løvka og i Korsodde Hvidodde Partiet. At beregne Mægtigheden af 

 disse Dannelser er meget vanskeligt, men hvis man vurderer den til 

 ca. 500 m, overdriver man næppe, og da skulde dette være det mindste 

 Maal paa Sænkningen af Omraadet V for denne Forkastning. Den 

 nøjagtige Retning af denne gamle Forkastning kan man ikke be- 

 stemme, men at den forløber i omtrent nordvestlig Retning, maa 

 anses for sikkert. 



Størst Sandsynlighed er der for, at de betydeligste af de For- 

 kastninger, som nu ses i Terrænet, opstod efter Kridlperioden. Vi 

 har Beviser for, al der i Tertiærtiden skete en Mængde Dislokationer 

 i det nordlige Tyskland, og at f. Eks. Harzen i dette Tidsrum dan- 

 nedes ved Dislokationer, hvis Hovedretning er NV — SØ. Man plejer 

 derfor at kalde denne Forkastningsretning for den hercyniske. Det 

 er netop Forkastninger i denne Retning, der bestemmer Skaanes 

 Terrænformer, idet Granithorster, der løber i NV — SØ, danner de 

 højere Partier, medens de yngre Dannelser findes i Undergrunden i 

 Lavlandet mellem disse Horster. Da dette saaledes er Hovedretningen. 



