151 



for Skaanes geologiske Opbygning, ligger det nær at tænke sig denne 

 Hovedretning ogsaa for Bornholm. I Virkeligheden spiller ogsaa nord- 

 vestlige Forkastninger stor Rolle, dog er Retningen ikke lige NV, den 

 afviger lidt baade til VNV og til NNV. 



Som almindeligt Resultat af Jordskorpebevægelserne paa Born- 

 holm er Graniten kommen til at indtage den højeste Del af Øen mod 

 N og NØ, medens Sedimenterne indtager det lavere Land mod V, 

 SV, S og SØ. 



Silurlagene ligger mod S og SØ og hælder fra Graniten, saa at 

 de ældste ligger nærmest ved Graniten, til Dels adskilte fra denne ved 

 Forkastninger, der ogsaa hist og her har forstyrret de yngre. V og 

 SV for Grundfjældet findes Ræt-Lias og Kridt; ogsaa her kan man 

 til en vis Grad se, at de ældre Lag ligger nærmest Grundfjældet, men 

 Dislokationerne har i dette Omraade været mere voldsomme end paa 

 den sydlige og sydøstlige Del af Øen, saa at Lagene langt hyppigere 

 staar stejlt og hælder ind imod Land. 



Ved disse Nedsynkninger af de yngre Lag rundt omkring Gra- 

 niten har det dog ikke altid været langs Forkastningsspalter af større 

 Udstrækning, at Forstyrrelserne er foregaaede; hyppig har de fundet 

 Sted ved en Række mindre (kortere) Forkastningsspalter, der er for- 

 bundne med Forkastninger af en anden Retning, saa at Grænsen 

 danner en Zigzaglinje. Saaledes er f. Eks. Forholdet med Grænsen 

 mellem Ræt-Lias og Silur paa Strækningen mellem Robedale og Sose 

 og videre mellem Sose og Læsaa. 



Det er ogsaa hændt, at der langs en Forkastningsspalte, hvor der 

 en Gang er foregaaet en Sænkning, atter er sket en ny Sænkning, 

 enten saaledes, at den nye Forkastning gaar parallelt med den tid- 

 ligere eller ogsaa saaledes, at den til Dels følger den tidligere og saa 

 afviger fra dennes Retning i en lille Vinkel. 



Studerer man paa et Søkort Havdybden i Nærheden af Born- 

 holm, ses, at Øens Nordøstkyst brat sænker sig til en Dybde af 80 m. 

 Det samme er Tilfældet med de nordlige Dele af Vestkysten og Øst- 

 kysten, saa langt som Undergrunden dannes af Granit. Dybdeforhol- 

 dene og den stærke Forkløftning i Graniten, saa vel som Kystretnin- 

 gernes nøje Overensstemmelse med Forkastningerne i Skaane, taler i 

 høj Grad for, at der maa findes Forkastninger her. Den nordlige Del 

 af Vestkysten skulde da skyldes en Forkastning i NNØ — SSV, Nord- 

 østkysten en i NV — SØ og Østkysten en i lige N — S. Der er dog 

 ingen sikre Beviser for, at disse Retninger er absolut rigtige, ja Lej- 

 ringsforholdene i Ræt-Lias Flagen V for Gudhjem (S. 123) tyder sna- 

 rere paa, at Forholdene er mere komplicerede. 



De nordlige Partier af Bornholms Vest- og Østkyst, hvor Gra- 

 niten gaar ud i den stejle Strand klint, betegner temmelig sikkert For- 



