154 



lunde lodrette Vægge, er Dynddal Aas Dal lidt N for Spæling Mose 

 i Rø Sogn, med en Brede af ca. 80 m. Ekkodalen i Almindingen er 

 ca. 60 m bred, Døvredal ca. 50 m, og Dalene i Helleds- og Paradis- 

 bakkerne 20 — 40 m. 



Denne sidst omtalte Egn er den, hvor det tydeligst fremgaar, at 

 Forkløftningen er Grunden til denne ReliefTorm. Her findes et større 

 Antal (ca. 10) parallele Kløftdale med omtrent NNØ-lig Retning, samt 

 nogle, der gaar i VNV — ØSØ, hvilken Retning ogsaa dette Klippe- 

 omraades Nord- og Sydgrænse har. 



En af disse nordøstlige Dale, Dybdal eller Kirsebærrenden i den 

 nordlige Del af Paradisbakkerne, staar med lodrette Vægge, der har 

 en Afstand af 8 m, og Kløftens Dybde er omtrent lige saa stor; dens 

 Vægge er meget kraftigt isskurede. 



Disse Dale har ikke altid samme Dybde og Brede paa længere 

 Strækninger; man kan jævnlig, f. Eks. i Kodalen (lige ved og 0 for den 

 Vej, der gaar op over Bakkerne fra Klinteby til Nexø — Svanike Lande- 

 vej) se, at Bunden sænker sig trappeformig indefter, og at de enkelte 

 Trappetrin paa Siderne begrænses af Forkløftningssprækker; Skure- 

 striber ses hyppig baade paa de lodrette Klippevægge og paa de 

 vandrette. Andre Steder, f. Eks. i Tamperdalen, der gaar ud lidt V 

 for Paradisgaardene, kan iagttages, at de lodrette Vægge paa forskel- 

 lige Steder af Dalen bestemmes af forskellige Forkløftningssprækker, 

 saa at Dalen faar en varierende Brede. De nogenlunde lodrette og 

 vandrette Flader, som kan ses her, synes at skyldes Forkløftnings- 

 sprækker; den senere glaciale Afslibning har næppe bortslidt større 

 Dele af den relativ friske Granit, dens Virkning har i det store Hele 

 været indskrænket til at afrømme og bortføre det stærkt forkløftede 

 og rimeligvis ogsaa forvitrede Materiale samt til overfladisk at afslibe 

 Granitvæggene. 



Hvilken Alder disse Forkløftningssystemer har, er det næsten 

 umuligt at afgøre; de fortsætter sig ikke ud i de sedimentære Dan- 

 nelser. Navnlig bør dette bemærkes for Døvredal, der er beliggende 

 nær ved en Erosionsgrænse mellem Nexø Sandsten og Granit; i Døvre- 

 dals Forlængelse findes der Nexø Sandsten i Dagen, og her kan ikke 

 iagttages noget, der tyder hverken paa Forkastning eller en mere 

 intensiv Forkløftning; i Haldegaards Skov kan man mange Steder i 

 Bunden af Øle Aa se den grove, konglomeratagtige, rødligbrune Sand- 

 sten, der udgør Nexø Sandstenens Bundlag. 



Et andet Forhold, der ogsaa taler for en prækambiisk Alder af 

 disse Forkløftningszoner, er, at denne nordlige og nordøstlige Retning 

 ogsaa forekommer ved Diabasgange, saaledes at meget taler for, at 

 Diabaserne er brudt ud i Sammenhæng med Udløsningen af de 

 Spændinger i Jordskorpen, der førte til Dannelsen af disse For- 



