165 



der er en rigelig Mængde af Kalksten, vil Morænelerets mere fin- 

 kornede Bestanddele ogsaa være i Besiddelse af en forholdsvis stor 

 Mængde Kalk; Leret vil her i uforvitret Stand optræde i Form af 

 Mergel. Hvor der er en særlig stor Mængde Lerskiferblokke i Leret, 

 vil dette i de øvre, forvitrede Lag være mere sejgt og »dødt« end, 

 hvor Lerskifre er mere sparsomt til Stede. Er Hovedmængden af 

 Stenene derimod Sandsten og Grundfjældsbjærgarter, vil Moræneleret 

 være af en mager Beskaffenhed og vise Overgange til Morænegrus 

 og Morænesand. — Dette giver sig ogsaa til Kende i Lerets Frugt- 

 barhed og derigennem i Bebyggelsestætheden, i hvilken Henseende 

 navnlig visse Dele af Strækningen mellem Gudhjem og Svanike samt 

 af Omraadet Syd for Nexø-Aakirkeby kan fremhæves. I disse Om- 

 raader findes nogle af de mest frugtbare Dele af Bornholm, noget, 

 der kan anses for at staa i nær Forbindelse med, at det Lermate- 

 riale, som her er bleven levnet ved Indlandsisens Bortsmeltning, for- 

 trinsvis har indeholdt Materiale af kalkrig og leret Beskaffenhed, som 

 Isen har optaget ved Erosion af Østersø Dalens sedimentære Bjærgarter. 



Paa den allerstørste Del af Bornholm ligger Moræneleret som et — 

 mere eller mindre mægtigt — Dække over den prækvartære Bjærggrund 

 uden selv at være dækket af yngre Aflejringer. Hvor Undergrunden 

 optræder med plan Overflade, og hvor Moræneleret kun har en ringe 

 Mægtighed, kan Morænelerlandskabet fremtræde som typiske Moræne- 

 flader. Dette er i særlig udpræget Grad Tilfældet i den sydlige Del al 

 Øen, hvor Undergrunden udgøres af lagdelte Bjærgarler, hvis Overflade 

 er ganske jævn. Eksempelvis kan nævnes Strækningen fra Nilarskirke 

 Syd for Aakirkeby til Bodilskirke og Syd derfor, altsaa særlig det Om- 

 raade, hvor Undergrunden udgøres af Nexø Sandsten. — Den samme 

 Karakter af Moræneflade kan man til en vis Grad ogsaa finde i den 

 Del af Bornholm, hvor Undergrunden udgøres af Granit. Dog frem- 

 kommer der her hyppig nogen Afbrydelse i Ensformigheden, dels ved 

 Sprækkedale, som gennemsætter Graniten, dels ved den Ujævnhed, som 

 iøvrigt kendetegner Granitoverfladen. Men bortset derfra fremtræder 

 det Landskab, der i Granitomraadet bestaar af Moræneler, ofte med 

 saa svagt bølget, næsten ganske jævn Overflade, at det kan betegnes 

 som Moræneflade, idet Ujævnhederne ikke væsentlig skyldes Moræne- 

 laget selv. 



Andre Steder kan man finde Morænelandskaber, hvor Landska- 

 bets Uregelmæssighed tydelig nok ikke direkte skyldes Klippegrundens 

 Ujævnheder, men derimod en uregelmæssig foregaaet Ophobning af 

 selve Morænematerialet. Et saadant Landskab findes f. Eks. paa Stræk- 

 ningen mellem Klemenskirke og Tingsted, hvor dels Landskabsformen 

 paa en Strækning er uregelmæssig, uden at Bakker og Lavninger er 

 orienterede i nogen enkelt bestemt Retning, dels er kuperet men med 



