215 



Hældning i Bevægelsesretningen. — Desuden maa det imod Holm- 

 ströms Antagelse, at Isen i dette sidste Afsnit af Bornholms Isbedæk- 

 ning har bevæget sig fra SØ mod NV — ikke blot S om, men ogsaa 

 N om Øen — fremhæves, at de Spor, der paa Bornholms Nordøstside 

 findes af en saadan Isbevægelse indskrænker sig til Forchhammers 

 Angivelse af sydøstlige Skuringsmærker ved Stammershalde. Disse faa 

 Mærker kan man dog sikkert ikke — saa lidt som de enkelte svage 

 Striber S for Thomasløkke (SØ for Hammershus) — med Rette til- 

 lægge nogen generel Betydning, men maa opfatte dem som Udslag af 

 underordnede, afvigende Bevægelser i Ismassen. Alt andet tyder paa, at 

 Isbevægelsen paa denne Del af Bornholm har gaaet fra NØ mod SV. *) 



Efter den nu foretagne Kortlægning af Bornholm kommer man 

 til det Resultat, at begge Systemer af Skuringsmærker er 

 indridsede under et og samme Hovedafsnit af Istiden, 

 nemlig af en baltisk Isstrøm, der har bevæget sig fremad irnod Øen 

 i Retning fra NØ mod SV. Dengang Bornholm endnu var fuldstændig 

 dækket af Isen, gik Bevægelsen over hele Øen i denne Retning. Da 

 Isdækkets Mægtighed aftog, og Øen paa Grund af sin Højde lagde 

 større og større Hindring i Vejen for Isens Bevægelse, blev det derfor 

 de sydvestlige Dele af den, der først frigjordes for Isdækket og traadte 

 frem i Form af en Nunatak. 



Det første tydelige Spor af en Standsning i Israndens Tilbage- 

 rykning har man, som nævnt, paa Strækningen: Rutskirke — Skarpe- 

 skade — Almindingen. Hvor langt østpaa den tilsvarende, sydligere 

 Del af Isranden laa, eller hvor stort et Omraade 0 og SØ for Rønne, 

 der paa dette Tidspunkt var bleven eller havde været isfrit, er ikke 

 afgjort. Men samtidig med, at Isen hindredes i fra NØ at overskride 

 hele Øen, fremkom Betingelsen for, at de Ismasser, der — ogsaa i 

 Retning fra NØ mod SV — bevægede sig frem i Omraadet SØ for 

 Bornholm, kunde brede sig ud over Øens nuværende sydlige Del fra 

 SØ og S. Denne Sidebevægelse — i Forhold til Isens Hovedbevægelses- 

 retning — er imidlertid ikke fulgt saa umiddelbart efter den nordøst- 

 lige Isstrøms Aftagen og Bortsmeltning, at der er opstaaet nogen jævn 

 Overgang fra den ene Isskuringsretning til den anden. En Del af 

 det sydlige Bornholm maa have været isfri, eller Bevægelsen fra 

 NØ maa i hvert Fald være ophørt, førend Isen fra SØ naaede 

 frem over hele den Del af Sydlandet, hvor de sydøstlige Skurings- 

 mærker nu findes. 



Den endelige Frigørelse for Is indtraf først i Kystomraadet 



l ) Paa Ærtholmene er der ogsaa fundet Skuringsmærker fra 0 t. S — V t. N. 

 De kan imidlertid være yngre end alle Skuringsmærker paa Bornholm 

 og kan tyde paa, at Isbevægelsen — efter Tilbagerykningen fra Born- 

 holm — i dette Omraade gik over fra nordøstlig til mere østlig Retning. 



