248 



nemlig mellem Horsemyre Odde og Amager findes ligeledes en smal 

 Terrasse, hvis Terrassehak ligger ved 3,7 m. 



Under Forudsætning af, at de anførte Spor af en højere Vand- 

 stand stammer fra en og samme Transgression, og at denne kan hen- 

 lægges til Litorinahavets Maksimumsstand ved Bornholm, vil Isoba- 

 serne for dette Havs højeste Grænse faa det Forløb, som er angivet 

 paa Kortet Side 236 (Fig. 13). De vil ligesom Isobaserne for det 

 senglaciale Hav konvergere mod V, 13 m Isobasen vil gaa i omtrent 

 V — 0 Retning over Hammeren og 3 m Isobasen vil omtrent følge 

 Sydkysten fra Amager til Dueodde, maaske liggende noget uden for 

 Kyslen. 



Sammenligner man disse Hævningstal med de Tal, der angives 

 for Skaanes og Blekinges Vedkommende, finder man ret god Overens- 

 stemmelse, hvad det sydlige Skaane angaar, medens der ikke synes 

 at være saa god Overensstemmelse med Hensyn til Forholdene ved 

 Blekinges Kyst. Paa Kortbladet Sandhammeren har J. C. Moberg 1 ) 

 angivel en postglacial, marin Grænse til »något mer an 0 m« over 

 Havet. I Egnen ved Ystad angiver N. O. Holst 2 ), at den postglaciale, 

 marine Grænse ligger omtrent ved 6 m. (Højeste Ziffer er 5,87 m). 

 For Sydkysten af Blekinge angiver A. Blomberg 3 ), at Litorinahavets 

 højeste Grænse ligger ved 87a — 10 m, og for Sydspidsen af Öland 

 angiver H. Munthe 4 ), at Grænsen ligger ved 8 — 87a m. 



Isobasen for 5 m Strandlinjen, hvis Beliggenhed paa Bornholm 

 kan siges at være lidt S for Nexø og lidt N for Rønne, kan da an- 

 tages at gaa videre i nordvestlig Retning, S om Ystad. Herfra kan 

 den følges videre i en Retning mellem V og NV, saaledes at den paa 

 Sjælland gaar over den sydlige Del af Isefjord og omtrent over 

 Sejrø. — Isobasen for 10 m Strandlinjen synes at vise større Uregel- 

 mæssighed. Paa Bornholm passerer den omtrent Gudhjem og Egnen 

 omkring Jonskapel og gaar antagelig derfra i nordvestlig Retning. 

 Isobasens videre Forløb kan der næppe i Øjeblikket siges noget nær- 

 mere om, eftersom svenske Geologer anser 10 m Isobasen for at gaa 

 langt nordligere, nemlig fra (Mands sydligste Del, langs Kysten af 

 Blekinge til Skaanes Kyst N for Stenshufvud. Hvis de svenske Maa- 

 linger af Litorinahavets Grænse ikke er for lave, synes der altsaa her 

 at være en Uregelmæssighed i Hævningens Forløb. 



x ) Kartbladet Sandhammaren. S. G. U. Ser. Aa., No. 1 10. 1895. 



2 ) Kartbladet Ystad. S. G. U. Ser. Aa., No. 117. 1902. 



3 ) Blekinge Lan. S. G. U. Ser. Ca., No. 1. 1900. 



4 ) Kartbladet Ottenby. S. G. U. Ser. Ac., No. 7. 1902. (Kortet.) 



