262 



sand, der Vest for Amager Odde ved Madsegrav overlejrer Lias, var 

 af samme Alder som Grønsandet længere med Vest ved Bavnodde, 

 o: Emscher, Zonen med Actinocamax westphalicus., selv om man nok 

 havde iagttaget — og ogsaa omtalt — den petrografiske Forskel, som 

 findes mellem disse to Grønsandsaflejringer. De vigtigste Former i 

 den Fauna, der nu er bleven kendt fra Grønsandet ved Madsegrav, 

 er Inoceramus orbicularis Münster, Schloenbachia varians Sow. sp. og 

 en anden Art, samt Actinocamax pienus Blainv. 1 ) Af disse Forste- 

 ninger slutter Ravn, at A mager grønsandet, som han benævner 

 denne Aflejring i Modsætning til det yngre Bavnoddegrønsand, 

 tilhører Ce nom a net og rimeligvis det mellemste Cenoman, Zonen 

 med Schloenbachia varians. Arnagergrønsandet overlejres af det Side 

 133 omtalte Fosforitkonglomerat, der danner Arnagerkalkens Basal- 

 konglomerat. Ogsaa i Arnagerkalken er det lykkedes at finde for 

 Aldersbestemmelsen afgørende Forsteninger, navnlig bedre bevarede 

 Eksemplar af Scaphites, saaledes at Ravn med Sikkerhed har kunnet 

 bestemme dem som Sc. Geinitzii b'Orb. ; herved og ved en Revision 

 af den øvrige Fauna har Ravn kunnet bestemme dens Alder til Turon 

 og nærmest til det øverste Turon, Zonen med Holaster planus. Man 

 maa da antage, at Tidsrummet mellem mellemste Cenoman og øverste 

 Turon repræsenteres af Diskordansen mellem Arnagerkalken og Arna- 

 gergrønsandet, da den Lagrække af Grønsand, som findes mellem 

 Arnagerkalkens og Arnagergrønsandets Basalkonglomerat næppe kan 

 spænde over de manglende Dele af Cenoman og Turon. 



Denne Aldersbestemmelse af de ældste bornholmske Kridtdannel- 

 ser paa Sydvestkysten vil sikkert medføre en ny Sammenstilling af 

 de bornholmske Kridtforekomster. Den Fremstilling af »Bornholms 

 Kridtdannelsers Dannelsesforhold og Udvikling«, som jeg har givet 

 Side 148 — 50, hviler visselig paa et falsk Grundlag; alligevel maa jeg 

 fastholde, at den ledende Grundtanke deri er rigtig og sand, og at 

 Bjærgarlernes petrografiske Beskaffenhed og den Udviklingshistorie, 

 som det er muligt at udlæse af denne, vil vise sig al være et meget 

 godt Hjælpemiddel til at føje de forskellige Kridtdannelser sammen 

 til et Helhedsbillede og navnlig til at hjælpe os frem der, hvor For- 

 steningerne lader os i Stikken. 



Her vil jeg ogsaa henlede Opmærksomheden paa, at det Grøn- 

 sand, som V for Amager ligger umiddelbart under Arnagerkalkens 

 Basalkonglomerat, ligner meget det Grønsand, som ved Muleby Aa 

 u n d e r 1 e j r e r » G 1 a s m e r g e 1 e n « . 



l ) Ved fejlagtig Bestemmelse er de Eksemplarer af denne Art, der er ind- 

 samlede in situ i Arnagergrønsandet, tidligere bleven kaldte Aet. westphalicus. 



