156 



Aalepastilsyn 



1909-1913 



Hole Landet ..... 



I alt. 



Burde have Aalepas 



Første 

 Eftersyn 



97 187 73 63 

 420 

 323 



29 



Andet 

 Eftersyn 



25 95 40 95 

 255 

 230 



70 



Tredje 

 Eftersyn 



38 21 73 

 140 

 132 



38 



Fjerde 

 Eftersyn 



2 11 9 31 

 53 

 51 



13 



Femte 

 Eftersyn 



o 2 

 14 

 14 



Sjette 

 Eftersyn 



O; 



C I c 



i 



Himmerland 



I alt. 



Burde have Aalepas 



24| 65 I 7 I 5 

 101 

 77 



19134| 9 |20 

 82 

 63 



21 



8|2o!l2|28 

 68 

 60 



20 



2 I 6 I 7 |20 

 35 

 33 



10 



0|3|2|7 

 12 

 12 



1 1 1 

 4 



4 



Da det har vist sig, at Stemmeværksejerne ikke altid helt forstod Tilsynets 

 mundtlige Forklaringer af Aalepassets Indretning eller maaske snarere havde glemt 

 den igen, naar de skulde til at opsætte Aalepasset, uddeles der nu til Stemme- 

 værksejerne en trykt Redegørelse for Indretning af et Aalepas af den almindeligste 

 Slags. Denne trykte Vejledning, der ogsaa er til god Nytte for Plerredskontorerne, 

 indledes med et lille Afsnit om Aalepassets Formaal og lyder saaledes: 



Aalen yngler ude i Havet, og Ungerne søger ind mod Kysterne. Nogle 

 af dem bliver ved disse, men andre søger videre ind i A åerne for gennem dem at 

 vandre op i Moser, Søer og Damme. Naar Aaleyngelen kommer ind til Kysten, 

 er den glasklar og kaldes da for »Glasaal«; men det varer ikke længe, før den 

 bliver uigennemsigtig og sort, og i denne Skikkelse er »Aalefaringen« bedst kendt 

 ved Vandmøllerne, hvor den ses, naar den forsøger at klatre over Stemmeværkerne. 

 Lykkes det Aaleungen at naa frem til et passende Opholdssted, bliver den der i 

 nogle (c. 6) Aar som »gul« Aal. Er det en Hanaal, naar den højst Vi Kilograms 

 Vægt, medens Hunaalene gerne opnaar mindst V2 og op til 4 Kilograms Vægt. 

 Aalene er nu udvoksede, hører op at æde (bider derfor ikke paa Krog) og skifter 

 nu Udseende, idet de fra »gule« Aal bliver til »blanke« Aal. De blanke Aal søger 

 nedad Vandløbene for at komme ud til Ynglepladserne i Havet, men undervejs 

 fanges en Del af dem i Aalekister og Ruser. 



Da Aalen ikke kan yngle i Ferskvand, er det nødvendigt, at Aaleyngelen 

 faar Lov til at vinde frem gennem Aaløbene op til Søerne, hvis man ikke vil øde- 

 lægge Aalefiskeriet i disse. Og fiskes der end ikke efter Aal i de paagældende 

 Vande, saa bør der dog aUigevel leve Aal i dem, thi Aalene vandrer jo senere 

 selv til Havs og kan altsaa komme Fiskerne tilgode andet Steds. Det er derfor 

 et uforsvarligt Værdispild, om noget Vand, der ikke har en med Aal uforenelig 



