22 



Bundheiiteren kan give Billeder af Dyrelivet, som kan genkendes saavel 

 af andre Undersøgere som til andre Tider ogsaa udenfor Limfjorden, 

 det skal jeg nu gaa over til at vise. 



I Store-Bælt har Station 6 (Se Tillæg pg. 29—31) øst for Vr^sens Kost paa 

 en Dybde af 22 — 23 Meter og nogenlunde i de samme Landmærker, været under- 

 søgt 5 Gange, i April og Oktober 1911 og i April, September og Oktober 1912. 

 Selvfølgelig har Skibets Plads ikke kunnet bestemmes med større Nøjagtighed end 

 maaske 400 — 800 Meter, og altid har det drevet et større eller længere Stykke 

 med Strømmen, medens Prøverne toges; det er altsaa slet ikke paa samme Punkt, 

 at Prøverne er tagne, det skulde de jo heller ikke; thi da fik man for faa Dyr; 

 men det er, hvad man til Søs kalder paa samme Sted, de er tagne; deskulde 

 altsaa give samme Resultat, hvad den faunistiske Karakter angaar. Bunden er 

 uden kendelig Plantevækst og bestaar af Sand og Detritus med stedvis nøddestore 

 Sten, der ikke hindrer Bundhenteren i at arbejde. 



Den første Gang Nr. 6a var den samlede Dyremængde i Raavægt 125, i 

 6b 307, i 6c 283, i 6d 470, i 6e 485 Gram; hvad denne næsten stadige Stigen i 

 Mængde betyder, ved jeg ikke ret; de to laveste Værdier 125 og 283 Gram er begge 

 Foraarsbestemmelser, og som Regel er saadaune mindre end Efteraarsbestemmel- 

 serne paa Grund af Dyrenes Tilvækst i den gode Aarstid. Den ret store Variation 

 i Mængden kan skyldes, at Bestanden er forskellig paa nærliggende Steder, men 

 ogsaa at vore første Bundhentere i 1911 maaske ikke tog dybt nok; at netop Cy- 

 prina islandica, der er vanskelig for en let Bundhenter at faa med, er saa svagt 

 repræsenteret i 6a og 6b, tyder i høj Grad herpaa; hvis denne Muslings Vægt 

 borttages, faar vi følgende Tal: 51, 219, 155, 250, 287 Gram; 51 og 155 er begge 

 to Foraarsværdier; det første er ganske vist stadig temmelig lavt, og det skyldes 

 rimeligvis, at Faunaen paa det Sted har været noget mindre rig end paa de andre 

 nærliggende Steder; men de 3 Tal for Efteraarsboniteringer: 219, 250 og 287, er 

 meget overensstemmende og Foraarsboniteringen 155 kan meget godt ene skyldes 

 Foraarets ringere Bestand. 



Vil man se paa de karakteristiske Dyrearter, da er de i alle 5 Boniteringer 

 følgende Dyr: Macoma calcarea, Astarterne, Cyprina, Ophioglypha, Ascidier, desuden 

 kommer i to Efteraarsprøver nogle smaa Ahra alba til, i andre nogle lidet vejende 

 Gammarider og JDiastylis, og i 6e en Modiola modiolus til 18,5 Gram; Nephthys er 

 ikke bestemt til Art, den kan da ikke ret bedømmes, alhgevel viser den god Over- 

 ensstemmelse i mindst de 4 sidste Boniteringer. Forskellige mindre Uoverens- og 

 Overensstemmelser skal jeg lade uomtalte, da det jo netop gælder om ikke at tabe 

 sig for meget i Detailler ved disse Undersøgelser; Listerne i Tillæget giver desuden 

 Oplysninger om disse. 



Jeg har omtalt disse 5 Boniteringer paa »samme Sted« til forskellig Tid 

 dels for at vise, at Bundhenteren virkelig giver i store Træk de samme fauni- 

 stiske Billeder, hver Gang den anvendes, men dels ogsaa for at vise, at man ikke 

 skal tage for meget Hensyn til Forekomsten særlig af yngre Dyr, fordi de 

 aabenbart kun til visse Tider er til Stede, saasom unge Echinocardium, smaa Ahra 

 alba, unge Leda permda og minuta, og ejheller til Dyr, der lever for spredte til 

 normalt at komm^ med, saasom Buccinum, Asteria nibens; ejheller bør der tages 



