37 



jeg udført en Række orienterende Boniteringer (Tillæg pg. 61 — G2). Nr. 2 — 6 i 

 den ydre Del uf Fjorden paa 40 — 110 Meters Dybde viser Bri,<!sopsis-f6t'di[ouer i 

 nær Slægt med Kattegats. Nr. 9 langt inde i Fjorden paa 40 Meter viser en be- 

 slægtet, men stærkt reduceret Fauna; Nr. 7 paa 18 — 19 Meter viser en Fauna i 

 store Træk mindende om Kattegats lavere TurrifellaStixiioner. Nr. 8 paa 7 Meter 

 har en enkelt Ahra alba og ingen Echinodermer , den minder om flere af vore 

 ^&ra-Stationer. Endelig Nr. 1 paa 5 — 7 Meter længst inde i Fjordens inderste 

 Vig har 3Iacoma haltica og Arenicola, minder derfor om vore indelukkede Macoma- 

 Samfund. Gullmarfjorden maa derfor siges i store Træk at være homolog med 

 hele Kattegat; saa meget mere som jeg fra flere Steder i Fjorden kender Samfund 

 svarende til vore rige Echinoderm-Bd.mixxnå med Modiola; de findes ude i den 

 yderste Skærgaard. 



Det dybe Skagerak (Tillæg pg. 60) Nr. 17, 18 og 45 maa nærmest 

 sammenlignes med Kattegats jBrmop^i^- Stationer, men Nr. 17 paa 90 Meter er 

 dog tydelig paavirket af de dybere Venus-Dyr, der her gaar længere ned i Dybet 

 end i Kattegat. Allerede tæt nord for Skagen gaar nemlig en Del af Samfundene 

 længere ned mod Dybet end i Kattegat. 



I Vesterhavet ser vi F(5m5- Stationerne rykke ud til over 50 Meters Dybde 

 (Se Kortet pg. 38 og Tillæg pg. 63—66). Kun de to dybeste Stationer Nr. 3 og 4 

 nær den dybe norske Rende kan her adskilles fra alle de andre paa lavere Vand; 

 men dels er Undersøgelserne i Dybet her saa faa og Dyremæugden saa ringe, at 

 jeg ikke vil forsøge nogen nærmere Karakteristik af disse 2 Stationer; alle de paa 

 lavere Vand fra 53 til 8,4 Meter liggende Stationer ud for Jyllands Vestkyst er 

 derimod utvivlsomt at regne dels for dybere, dels for lavere Fem^^-Stationer. Nr. 

 10 paa 8,4 Meter savner ganske Echinodermer. Denne Del af Vesterhavet bør derfor 

 kun sammenhgnes med visse af de grundere Dele af Kattegat, nemhg med dem 

 hvor Fem<5-Stationer findes. Mærkelig er den i Vesterhavet som oftest ringe 

 Mængde af Dyr pr. 1 m'^, kun Nr. 8 gør ved sin umaadelig store Mængde af Mactra 

 suhfruncata en Undtagelse herfra; i 1912 var det ikke muligt at genfinde denne 

 Mængde af Mactra, der vistnok er at opfatte som et forbigaaende Fænomen; de 

 laa som sammenskyllede af Bølgerne i en Dal i Havbunden. 



Kun faa Dyr beholder de samme Dybdegrænser i Vesterhavet, som de har 

 i Kattegat; men intet er lettere at forstaa; Sandbundens yderste Grænse rykker i 

 Vesterhavet længere ned mod Dybet, det rene Ler findes først langt dybere, alt i 

 Overensstemmelse med de stærkere Vand bevægelser i Vesterhavet; men at en be- 

 stemt Orden i Dyrenes Udbredelse derfor skulde savnes, kan jeg ikke antage; nye 

 Samfund vil sikkert komme til udad mod Dybet, og visse Venusregiouer vil skyde 

 sig ind mellem Brissopsis- og de fra Kattegat kendte EcJiinocardiiwi-RegloneT ; vi 

 ser saaledes Sp. purpureus og E. flavescens brede sig i Vesterhavet; et Spor af denne 

 Region var allerede tilstede i Kattegat. 



At fDlge alle Arterne ud i de store Vande er mig umuligt, de Op- 

 lysninger, der i Litteraturen forehgger om dem, er desuden i Regelen for 

 spredte; men jeg har ved Th. Mortensens Hjælp søgt at følge de vig- 

 tigste Echinodermers Udbredelse langs Europas Kyster. Jeg har derved set, 

 at Spafangiderne alle gaa ned paa dybere Vand end i Kattegat; Brissopsis, som i 

 Skagerak, til c. 400 Meter; men, med en enkelt Angivelse undtaget, aldrig ind paa 



