och gaf LiNNiEUS, säjandes sig sjelf ändå liafwå nog, fy han älskade 

 LiNN.EUM och GiioNOYiUM of Örlikneligcn , ocli iigde mycket förnuft; 

 LiEBKKKiiHiV, en stor ocli grof Preussare, som liade makalösa mlcrosco- 

 per; Jon. Kiiamer, en lidlig och slarfwug Tysk, med oförlikneligt ge- 

 nie, till att minnas alt, Inrad han liörde läsas, och som warit Studiosus 

 af alla Faculteterj samt Jon. Barisch, en smal , wacker, q^N icJ-::, lärd 

 och sedig yngling, [woro Ledamöter]. Och dä de samlades hos Inv arandra^ 

 ålåg det den, som war -vvärd, att demonstrera något i sin sak, såsnni Gno- 

 Kovius i Botaniqiuny van Swieten i Praxi, Linn tus uti Historia 

 Naturali, Lawsqn uti Hifiorien och Antiqniteterna ^ LieberkueN uti 

 Microseo^^isis , Kramer uti Chemicis odi Bartsch uti Phijsiiis. 



Förrän Linn^us tog afsked i Leijden, war den sjuke Boerhaaven 

 redan så inlagen af sin Hydrops Thoracis, af Invilken följde en stark 

 andtäppa, alt han nu icke mera kunne ligga i sängen, utan måste sitta 

 uppe, och hade långt för detta förbudit, alt ingen skulle till sig insläp- 

 pas. LiNNiEUS v/ar ock den enda^ som fick komma in, att kyssa sin sto- 

 ra Informators liatui , med ett bedröfweligt vale , då den swaga Gubben 

 hade ännu så niyckt t krafter i sin hand, att lian förde LiNN.iEi hand till 

 sin mun och kyste henn-e tillhakas, sågandes; "Jag har lefwat min tid 

 och iiiina åhr, samt gjordt, hwad jag förniådt och kunnat. Gud bewa- 

 re dig, lör hwilken alt detta återstår. Det wärlden af mig äskadf, Iiac 

 hon fått, nun hon äskar långt mera ändå af dig. Farwai min kära 

 LiNN.EUS." Tårarne tiiläto ej mera, och dä LiNNvEUS war heuikoiu-; 

 men i ^warteret, sände han honom ett prägtigt exemplar af sin Chenik,' 



