och Lands-Församlingar, Jonas Holt.stev, dateradt d. 9 Nov. 1775, 

 efter afskrift och som det tyckes äfven i ulclrnj^, så lydande: 



Aldrig Jiar jag skrifvit till Tit. med större fägnad än nu, då jag 

 får gratulera (ill den nåd, Gud ocli Hans MAJ:t gjort Eder med 

 Luleå Pastorat. Tandem justa caussa triumphat. Man arbele så 

 mycket man vill, så är doch fåfängt, intill dess Guds egen hjelpe- 

 timma kommer. Har nu T. vänlat länge , sä har han ock fått så 

 mycket mer. Vår Herre som gifvit delta, kan ock gjöra Edra dagar 

 så mycket längre, det vi alle af hjeitat önske. Amen. 



I bjuden nu de majeslällign fjällen farväl. Faren nu väl I men- 

 löse, täcke fjällblommor: Andromedae , Saxijragae , Diapensiae, 

 Dryades , 8Cc. I fån seiian aldrig se dem mer. Halsen dem ifrån 

 mig med yttersta valete , dä I resen tädan. Sanden mig några lef- 

 vande, förrän flyttningen sker; *y sedan är aldrig mer att hoppas 

 för mig. Jag äger ingen lefvaude fjällört i hela Trägården utom Rho~ 

 diola och Sonchus alpinas 4 ty förut har jag ej vetat cultivera dem. 

 Nu lämnar T. sitt lugn, sitt tysta Joilinoch och kryper ur skogen 

 iit i öpna världen, där vädret brus;ir på alla sidor, och där men- 

 lösheten är fördömd och landsflyktig uti cn splendidior variefas. 



Jag med Edx-a vänner, Arthiat. Bäck och Secreter. War- 

 nr.NTiN, fo.^ al" Eder befordran ett hjerteligt nöje. Herren förläne 

 Eder häisa och låugl lif, så går nu mera alt annat af sig sjelft. 



När T. kommer i sill förlofvade Land, Luleå, så lägg där an 

 en Trägård. Jag skall bjuda till att fylla honom med rara växter, 

 nämligen Sihirial-a , som tåla starkare köld än våra fjällväxter, och 

 hvaraf jag ä-er ett par hvnulrade i Trägården Jag fick dasswlora i 



