226 



Hitintills har jag låtit LiNNré tala nästan ensam i de hanrlskiifter , han 

 eftei^lemnat , ocli af hvilka de flesta, som jag cDiFört, varit verkliga Originaler 

 och de öfrige af sadane tillföi-litlige ^/sir/y/e/-. Del ätersläi- nu att om honom 

 heinta underrättelser äfv^en ur andra källor. Men deäse, som äro både mång- 

 faldige och vidt kringspridde, höra i förJuind noga undersökas, att man icke 

 om honom berättar nagot^ som förut må hända är allmänt bekant , och tiil 

 detta mödosamma arbete fordras mera lid och ntijnune;, än jag nn eger. Jdg 

 måste således denna gängen inskiänka mig (lU några få arlikiar , som (ill silt 

 innehåll äro, sä vida jag vet, okände ätjninstone iöi- de flesle Läsare, och 

 livilka, efter min tanke, kunna föitjena all alUnäidiclen meddelas, nämligen 



I. Ow Lin Nes sista lefnadsÅr och hans dod. 



Oaktadt hau plågades i yngre åren ofta af tnndvårh , fluss och sjorhjugg^ 

 samt i mannaåldern undei-stundom af ?iu'grd/i, gicJct och podager , lUom en 

 svår känning af början till stenpassion , som han ådrog sig genom mycket stil- 

 lasittande i synnerhet laider utarbetandet af sina Species Plantarum ifrån år 

 1701 till 1755, men hvilken, jämte gicktplågorna , han öfvervann genom dag- 

 ligt och för en annan omålleligt ätande af similtron den tiden hela sommaren 

 öfver, då de för livad pris som hälst möjligen kunde förskaffas; så bibehöll lian 

 ändå ett muntert sinne och tämligen god helsa äiida lill 1773 och 1774., då han un- 

 der loppet af det förra åiet besvärades af flera krämpor, i synnei-het en gruflig 

 värk öfver veka ryggen och länderna, samt det senare i början af M;iji må- 

 nad under en privat föreläsning i AcademieTi'ä .'gäi-den fick helt oförniodadt 

 elt ganska farligt anfall af slag , hvarvid han förlorade målet, all sansning ocli 

 rörelseförmåga. Han kallad© sjell detta sin 'Törsta dödspost," och ehuru han 



