1743- J^^- Mm, 45 



tåmmeligen vål komma 6fverens, hvad Ibm år 

 obferverat vid vefterhafvet i Bohus-Lån, Ty 

 de gamle Lofarne , fade at i deras ungdon^ 

 vatiiet på klipporne ftåt en god aln lä^re{§ai.y 

 Gudmund /karet ) fom nu år 6 qvarter öfver vat- 

 net , ftät vid vatubrynen ( §♦ 6. Diupet i fe- 

 gelleden blifvitafot grundare c§.4), Dår vatnet 

 ftät til knå eller fiiart m aln h6gt , kunna de 

 nu gå torrlkodda ( lo.) Men 2 fots fiunkan- 

 de fodrar 45 år, ock 5 fot 66; h vårföre Lofar- 

 ne» hvars ålder var emellan 60 ock 8? är, kun- 

 (3e rätteligen fågia det fkedt i deras ungdom,, 

 då de varit 15 a 17 års golfar ( 5- ) 



§» 26* Orfaken til detta vatnets aftagan-^ 

 * de, kan gifvas på tvåiine fått. Man vet at utur 

 hafvet går continuerligeji up en hop med dun- 

 fter , hvilka fedan /kocka fig tilfammans til 

 moln ; hvaraf en del uti regn dryper ner i 

 hafvet, en del åter ftannar vid bårgen, ock ge- 

 nom ftora flödar jåmvål rinner tilbakas i fiön* 

 men det regnet, fom vatnar jorden ock föror, 

 fakar växten af alla trån ock örter, kommer ej 

 altfammans igen til hafvet , utan blir quar i 



Växte I ne 9 ock fe^an tillika med dem, tor hän- 

 da, 



