172 1744- J u l- Au g- Sep?- 



hans Hede grås måtte vara någorlunda likt , eller 

 hår emqt kunde jemföras, på det jag federraera 

 uti fådant kipde underfökia om icke dylik kraft 

 ock håruti fj)ordes. Nu voro vi åfven på en Sand- 

 Moo ? der han fig* efter min trägna begiåran, f åg 

 omkring til at gifva min heftige åftundan något 

 npije. I det famma ropade han : Si hår finner jag 

 afven famma gråfet , lom jag f å långe f åkt och 

 intet kunnat finna, tog altfå, upp detfamma. Men 

 ju långre han gick, ju mera han fant, få at vi mårk- 

 te hela flkogen och marken vara full dåraf. jag 

 famblade med glådie en ftor hop , ock efter hans 

 råd , de bredafte och ftörfte ty de föm ett år alle- 

 naft voro gamble , ock af fina mycket fmala ock 

 fkarpa blad fnart återkiåndes kunde for fin bittre 

 ihiak, intet Vara få behaglige, och åter de utgam- 

 W, fom han kallade klåmk hade intet mera kraft i 

 fig. Desfe, lom han mig lårdc, rånfade jag vål 

 från den vid hångande måsfan , bar och boff, lade 

 dem i hett vattn^ då de begynta f vålla , och fina 

 genom en långlig torka ihop dragne blad vackert 

 utlpridde, nåftan fom de örter i palxflina RofaHie- 

 richuntis^ fom detta gråfet i någorlunda måtto år 

 likt, fedan hackade jag det fonder, kokade det i fot 

 miolk, intil des at gråfet blef vål mört och blott 

 och miölcken tiocknade. Denna råtten eller vel- 

 lingen ville jag aldraförft experimentera på migfielf, 

 tog altfå en god del til lifs befinnancles Imaken 

 vara angenåm nog, och at det vål mattade, låg 

 icke heller hårdt i magen, ehuru ymnogt jag deraf 

 åt, få kånde jag mig aldrig någon olågenhet deraf, 

 utan befant mig vål derefter; det laxerade mig 

 ganffca lindrigt > utan någon ann olåmpa , in til 



dels 



