206 1744. Jul. Ang. Sept. 



hvarandra. Men om man vidare betracktar tratnp- 

 karlarnas gång, har man ej fvårt före at uj>tåcka 

 felet, hvilket haraltfå beftåtderuti, at de ej tagit 

 nog höga fteg, och orfaken dertil hafver åter varit 

 en alt för liten laftning eller tyngd fom de i desfa 

 kranar haft at upfordra eller lyfta, h vilken ej , til 

 des balancerande, förmått karlarna at begifva fig 

 längre fram mot bröftet af hiulet, der de kommit 

 at taga högre fteg. 



Hvad Slotskranen vidkommer, få fåger det 

 fig fielft huru ftor tyngd fkal upfordras, beftående 

 uti en vis huggen ften, men det kommer an på at 

 råtta hvalfen och -linan med blocken efter desfe 

 •åenars tyngd, fådsa fom [den medelmåttigt' plågar 

 förekomma. Hvad äter Glasbruks ftampen vid- 

 kommer, få kan [laftningeh förökas få vål igenom 

 tyngre ftampar, fom igenom långre ock flere lyft- 

 armar. 



At det år mögeligit at taga åfven få höga 

 fteg in uti et tramphiul, fom utan på> efter Herr 

 Commercierådet polhems inråtning, det finna 

 vi af det tredie rönet, der de tre främre trampkar- 

 larna åfven tagit 9 a io tums höga fteg, men at 

 efte&en af en karl uti den förra kranen åndå varit 

 ftörre ån éffeden af en af desfa tre uti den fen- 

 nare, det hafver beftådt uti den fkyndfamheten r 

 hvarmed karlarna måfte taga fina fteg på iidan utan 

 på et tramphiul, at* undvika at bryta benen af fig 

 emot trampftegen. Och ftå trampkarlarna ut at 

 fä (kyndfamt taga fina fteg uti den ena kranen , lå 

 finner jag ej hvarföre de icke fkola ockfå ftå ut 

 ned detfamma uti en annan. Jag fäg ockfå vår- 

 keligen prof deraf uti denna påikran, ty nårtramp- 



kar- 



