1747- April. Maj. Junius. ng 



„men känner måft hyalfvandet når jag åter. An- 

 „nars år det lika med mig i Ny och Nedan. 



„6:o For 6 år ledan gick förfta gången ifrån 

 „mig et ting y fom låg hel hvitt och flått ut, fom et 

 „Binnikeband, det var fullt med leder , enknifs- 

 „bak emellan hvar led. Sedermera har det vilat 

 „fig ofta, år 1745- til 4 alnars långd, lamt nu i vä- 

 dras (1746)5 til et ftort bylte, likafom en oredig 

 r garnharfva, 



,,7:0 Både når detta vifarfig, fom ock eljeft 

 »ofta, ferjaget flags hvit matk gå ifrån mig, til 

 ,,fkapnad fom* Ångrar, men mycket finare 5 dock 

 „ej til någon myckenhet. 



„$:o For öfrigit, och enår jag ej hafvcrnJ- 

 „gon verk^lig anftöt, befinner jag mig vid en full- 

 5 ,kommelig god hålla , men matluften år icke iå 

 „god fom torr. Jag kånncr ock et ftåndigt fugan- 

 ,,de i magen , likafom når man åtit bår eller an- 

 „nan frukt» 



Det år fäledes någon olikhet, emellan den* 

 nas och de förras klagomål. Olikheten i mat 

 torde mycket vara hår til fkuld. De förre åta in- 

 gen frukoft; Bonderne i Öfterbotn gå om mornar- 

 ne ej til fitt arbete, förr ån de åtit foiör och bröd, 

 oft eller falt fifk. De förre åta lållan miölk, I öfter- 

 botn igen , år fur miölk Böndernas måfta och da- 

 gcliga mat. Denna lårer oroa matkön, och hos Bon- 

 den förorlaka det ftarka vålfvandet, fom han nårn- 



nom voro hvita , men hos dem blekbruna , ty 15- 

 dana kråk få gerna lamma fårg, foiu det har, hvar- 



ner. Håraf lårer ock kom 



hos ho- 



jif de leiva. 



H 4 



Denne 



