1747- April Maj. Junius. 153 



deraf aldrig fiuk , men lat dock öfvertala %, at på 

 Herr Alstons fått för 2 år fedan brukaTennniofet. 

 Han kånde ej 0111 Matken gick bort, men ifrån den 

 tiden har han aldrig mårkt honom , och mår alt 

 ftadigt väl 



En piga 2 mil härifrån Staden plägades i flere 

 år afRinnikematken, af hvilken et eller annat q var- 

 ter gick bort några gånger om året, Hon hade 

 måft hvar vecka någon häftig paroxysme , hvilken 

 lindrades, når hon lade hett Salt mellan ull öfver 

 nafvelen. Jag lat henne 1746 om Våren braka 

 Tennmofet När jag talte med henne den 9 Maij 

 1747, berattade hon, det hon alt fedan mådt va! 

 och icke haft en enda paroxysme, men om mat- 

 ken gådt bort vifta hon ej. 



Jag ville onfka, det hade haft äfven M god ver- 

 kan hos andra , men klent folk har det fökt få häf- 

 tigt , at de ej förmått bruka det orden tel igen. Den 

 igen, h vars paroxysmer jag förut vidlyftigt befikrif- 

 vit, har brukat det åtflkilliga gånger, men utan den 

 minda verkan. 



Nu far jag då berätta, huru han, des Fader och 

 Broder få vida biifvit hulpne, at de kunna ibland 

 hela året vara frie iör någon paroxysme-, och med 

 livad medel de merendels utdrifva et fryckc af mat- 

 ken, när, och få oka de vela. Det torde vara värdfc 

 at minnas , emedan de derigenom ganflka mycket 

 återvunnit fin hälla , och hafva nu friflk färg farnt 

 godt hull Under paroxysmerne äro de ej i (låncl 

 at intaga någon ting, men när paroxysmen är öf- 

 ver, taga de dagen derpå in uti någon Syriip, 

 likagodt hvilken, vid paff etQuintin af Doctor Ro- 

 thens EfTentia Catholica purgans, hvilken i des 



