1747- Ofltob. No v. Deeemb. 245 



fkilliga trägna förfök, e) måfte lämna den yngre 

 broderns fintlighet företrädet, i det, at denne vi- 

 (te,at medel-dire&ion altid kommer, at dela ängeln 

 emellan féglets ytterfta tangenter midt i tu, fe- 

 glet måtte hafva hvad figur det kan/). 



Men et (kepp , långt ifrån at hafva någon 

 rund figur , den der vore lika obenägen for afla 

 lopp, hafver, fom bekant är, en aflång (kapnad,fbm 

 man fnarare, ianfeende til des (karpa byggnad un- 

 der vatnet , plägar foreftålla fig taga fin fart längs 

 efter köln, feglet måtte hafva hvad ftålning det 

 kunde; efter det uti et lådant rått lopp (kulle kån- 

 na iå godt fom intet motftånd, emot hvad det i 

 alla fido-lopp (kulle utftä. All ändring, fom fé- 

 glets olika ftålning emot kol- linean (ä väl fom e- 

 mot vädret, då kunde fororfaka , vore allenaft nå- 

 gon förminfkning i häftigheten af (keppets fart, 

 alt fom (amma ftällning vore fnedare, både emot 

 köl-Hnean och emot vädrets dire&ion tillika* 



Denna törminfkning gaf nu anledning til dea 

 angelägna frågan uti ftyrmanskonften > huru mati 

 uti et fnedt lopp for vinden , måtte finna den for- 

 delaktigefta ftållningen af feglet? Man fant, om 

 det ftåltes tvärt emot vädret, det vädrets värkan 

 deruppå, for fig fielf betraktad , vore Väl ftorft, 

 men , fom den då fker efter den (nedafte dire&ion, 

 i anfeendetil loppet, lå har den deremot den min- 

 fta ftyrkan,at föra (keppet derutij råttas åter feglet 

 efter loppet, lå at des ftällning bHf ver deremot 



Q 5 per- 



e) AÖa Erudit, for 1692. p. 203, i<*94« p.275> -1^9 p* 

 548, f) Theorie de la Manoeuvre des vatfleux par Mr« Ber- 

 noulli Chap, XV, Art, XL 



