1747- O&ob. Nov. Decemb. 249 



Franfka Veten(kaps Acadeinien utfatte en belöning 

 for den, fombåft kunde utvila det tfenligafie ftäf- 

 letför mafterne på et ikepp, feck förft H. Bpuö- 

 uer (/) anledning at efterlinna, det vådres värkan 

 under des arbetande at öfvervinna vatnets mot- 

 ftånd nödvändigt måfte lyfta fkeppet en -liten mån 

 up utur vatnetyOeh-på det detta lyftande måtte (ke 

 jämnt , fant han, det dire&ionerne af vädrets vär- 

 kan och vatnets motftånd, borde träffa in pä något 

 ftålle af den lodlinia , fom går igenom fkeppets 

 jämnvigts pund: , anfeendes då vädrets värkan 5 

 vatnets motftänd och vatnets tyngd, fom ivarar e- 

 mot den utur vatnet uplyfte delen at fkeppet, for 

 trenne krafter, de der hålla hvarandra i jämnvigt. 

 Och hårutaf vifte han ej allenaft, hvareft mafterne 

 borde uprättas, utan ock huru höga de borde va- 

 ra, eller huru högt man borde hifla (eglen* 



Men det är rart, om ej omöjcligit , at deffe 

 trenne linier träffa in i en och famma pund i alla 

 fkepnets lopp, ehuru at man til en del kan rätta 

 direction at vädrets värkan efter de tvänne ändra* 

 medelft feglens högande och fållande. Uti et tvärt 

 fido-lopp (kulle kanfike fegiet ej tåla den minfta 

 högning, innan affkärnings punden af kraftens och 

 motftåndets dire&ioner (kulle förlänga fig långt 

 utom 'jämnvigts pundens lodlinia, Icke desmin- 

 dre måfte en jämn vigt tagas i akt, ty annars (kulle 

 fkeppet ftraxt fegla i qvaf; fom nu likväl kan hål- 

 la fin fart ftadig uti en ftark lutande ftällning. 

 Uti hvilket lutande fkeppets och vattnhålans jämn- 

 vigts puncler nödvändigt måfte flytta fig uti hvar 



Q^S fin 



/) De ia matare des vaifTeaux Chap, IL ochChap. III* Art V« 



