1747- O&ob. Nov. Decemb. 2^7 



refatta meningen om dunfternas förfta upftigan- 

 de med fanningen ganflka nåra, och tor val fåga , 

 helt och hållen , öfverens flammande. 



§♦ LXIX, 



Emot denna fatts {§.6$.} fy nes ftrida vat- 

 nets ftarkare utdunftning, då det til is forhytes , 

 famt fielfva i fens utdunftning ^J"/-)- Men 

 håraf lider den en gång fiadgade meningen intet 

 inträng, tjyag hafver intet utgifvit vårman, gås- 

 ningen och effervefcentier , for almånna orfaker 

 til partieiarnas fkilgning ifrån fina kroppar, utan 

 kunna val andre detfamma åftadkomma : och om 

 man ån lade, at deffe voro almånna orfaker, fkul- 

 le åntä ej felas förklaring på det anförde inkaftet: 

 Ty det år i almånhet bekant , at kropparna lam- 

 mandragas af ko'den 5 det år, efter köld intet an- 

 nat år ån mindre grad af vårma , då vårmans vår- 

 kan aftager, begynna kropparnas particlar, (om 

 tilförene af ftorre vårma voro mer fkilde ifrån 

 hvarandra, genom den attraherande kraften, at gä 

 närmare tiliämmans; h vårföre, emedan alla mate- 

 rier ei åga lika attraherande kraft (föm af efterve- 

 leentiis flutes) , och r*et vatn, lom naturen fram- 

 bringar, ehuru rent det lynes ibland vara, beflär 

 af åtfkillige flags materier; kan val hånda, at en 

 del af kroppfens particlar häftigare lik fom rufå e- 

 mot hvarandra , och dymedelft de andra, lom ej 

 lä ftark fammandragande kraft lins emellan åga, 

 drifva ifrån fig> Sedan dä man i lynnerhet och 

 något närmare betraktar vatnet når det til is för* 

 bytes, och fielfva ifen, lårer man nogiamt finna, 

 at ej biätta kölden , faft jåmvål den fordras , år til- 



R råcke^ 



