1747- O&ob. Nov. Decemb. 282 



ån han St' honom, och dä han förde des mat i 

 munnen, tog han den icke med en hand, fom en 

 Apa, utan fittiandc på Huden med bägge händer- 

 na lörde maten til munnen. 



Vatn ållkade han mycket , och hvad hälft , 

 fom han fick til mats , doppade han i vatnet, tit- 

 tandes pä tvä tötter jämte vatnfkålen, och under 

 det han tuggade, hölt han med händerna maten 

 nederi vattnet; eller deräil det lägpå botnen i vat- 

 net, uplökte han det til det minllahelt färdigt med 

 händerna. 



Dricka brukade han mycke litet, och dä han 

 dricka (kulle , löp han med munnen, men intet 

 läppiade, och om kärlet var litet,athan icke kunde 

 horizontelt utlägga munnen i vatnet, var honom 

 nåftan omöjeligitat dricka; ty hans Ipetiiga nos fteg 

 neder i vatnet, och fåledes förhindrade honom. 

 All fupesmat åt han med händerna, dem hangior- 

 de iholige föm en (kied, och dernied löp med 

 bägge händerna helt fort , liklom han (kulle dra- 

 ga et rep utiir vatnet i munnen. 



Gången hans var aldeles, fom en biörn ; ty 

 han gick och val kade pä hålarne, med fine långa 

 lår, och ifrån hvarandra utvidgade ben, med kro- 

 kug rygg och lutande hufvud; ja, når han märk- 

 te något, föm föll honom behageligit genom luk- 

 ten, kunde han gå långa ftycket på två ben,upråt- 

 tad lom en biörn. 



Klyfva var honom ingen fvårighet upför trå 

 eller plank, på bord och fångar, och upför benen 

 på folk, men då han (kulle åter neder, måfte han 

 altid med Ivanfen nederåt baklänges. Så Inart nå- 

 gon kom , klef han upp, och ranläkade alla fickor 



S y vårre 



