283 I 747- Oétob. No v. Decemb. 



värre an någon befökare, i hvilka han nedtrådde 

 den ena handen , och om han fandt något con- 

 trabande , fud^nt neml. Tom dugde åta, var det 

 ftraxt confifeabelt. Det var dä knapt mojeligit, at 

 fa honom ur fickan , vid hvilken han hölt fis; faft, 

 och protefterade med bannor,hot och fvårt mum- 

 lande , och om han icke fick fin vilja fram , bet 

 han och var elak. Uti fin fodfle-ort , har Skapa- 

 ren giordt honom at vara befökare på foglebon , 

 der han klyfver up i alla trån , ranfakar med hån- 

 drenalla hål, och der han finner agg, årodehans* 



Agg och foglar lårer altfå vara hans fornåm- 

 fta f pis hemma hos fitt ; ty når man lade ågg for 

 honom , fåg man med hvad nojehan tog det, rul- 

 lade det emellan händerna, utan at brytat, bet et 

 litet hål på fidan, och derigenom utlåppiadealtfam- 

 mans. Åfvenlå , deråfl: höns kommo honom for- 

 når, tog han dem fatt, bet fonder hufvudet, och 

 utlog all bloden, det andra brydde han fig mycket 

 litet om; men befynncrligen måfte jagmed min &a- 

 da mårka, at Påfoglar f makade honom vål,hvilkas 

 prakt och fågring, funno ingen nåd for hans fmak. 



Lefnaäsarten hans var at få ligga i Solen ; 

 men icke gierna fatt han innefluten uti något litet 

 rum. Han blef familier , låt bekante klappa och 

 leka med fig, håift om de hade ruffin at inftål- 

 la fig med , och allenaft de ville icke lyfta ho- 

 nom eller håra honom , det han omojeligen tåla 

 kunde. Han omgicks med barn och hundar for- 

 trolige^ och var tåmmeligen fnygg , hafvandes 

 fitt viffa ftålle affides , der han af bördade fig fin 

 våtfka och orenlighet. 



Sinne- 



