1749- Januär. Februar. Mart. 47 



var der ct ovanligt och extraordinairt tilfålle* el- 

 jeft berättade han, fig altid hatva funnit fin go- 

 da rakning och utkom It , at på det fått i agttaga 

 lkordetidcn. hvarvid han altid funnit båttre gagn 

 och fordel ån des grannar. Det faller vål gan- 

 fka fyårt och nåfian ogörligt, at bringa en 

 Landtman, ifrån des vedertagne gamla vana och 

 bruk , ehuru fördelagtigt det för honom vara {kulle, 

 befynnerligcn enar flitigare upfigt och vakfamhet 

 dertil fordras, ån han tilforene varit van vid. 



Min mening år ingalunda den , at upgifva ni* 

 got Landtman til förment formon, utan, at alt för- 

 ut år vål forfokt och gillat, och då en och annan 

 derom år ofvenygad och fedt det vara nyttigt och 

 godt: kan ej annat förmoda, ån at det fedander ef- 

 ter lårer göras och tagas efter. Detta tyckes ofor- 

 gripeligen forrjena,at någon fådan Man,fom ålfkar 

 och gerna befordrar åkerbruket, och hvad dertil 

 horer, behagade fig det åtaga, på det at den mycket 

 granlaga procefien fom nödvändigt til rågknåppensi 

 agttagande erfordras, må kunna undvikas och ända- 

 målet icke defto mindre pä annat fått vinnas. Jag 

 har vål af en och annan låtit mig berätta och jäm- 

 väl nyligen af en gammal trovärdig och erfaren 

 Man i defle ftycken j men ännu det f jelf ej rätteli- 

 gen forfokt. Dock år jagfullkomligenaf den tanka 

 och mening , at når rågen litet for ån den vil begynna 

 at fvålla ut och likväl fynes mogen, blifver fkuren, 

 fkyladcr och vål hattadcr, (kal rågknåppen icke des 

 mindre fullbordas uti fky len, ferdeles fomfåden få for 

 denna rågknåppen och des mogeahet,fom andra orfa* 

 ker fkul, bor en vifs tid fkylftä , på det åfven grå-' 

 fet, fom merendels alla år ftär i åkern, måtte vål tor- 

 kas > emedan om det, uti fuktig och dåfvenhe 



kom 



