1749- Januär. Februär. Mart. 69 



når få många och ftarka mufldar fingo frihet ac 

 draga fig tilhopa. Om jag åter drogde, tånktc 

 jag, at än mer at ftora Benpipan torde fkåmmas. 

 Jag foreftåltc mig ock,at någon cfel af denftinkan- 

 de materien torde genom fugror draga fig. in i å- 

 drorna til bloden , forderfva den och åftadkomma 

 cnTvinfot. Men fom benftycket redan var Tre- 

 panerat, famt hade ritfor, och materien fåledes 

 fritt utlopp, och utom defs randen var få godt fom 

 los 5 ty hoppades jag at någon liten utdrågt pa ti- 

 den hår ej flkulle (kåda, utan vara Patienten til båt- 

 nad. Jag ville garna af ritforna hafva någon for- 

 del , och foreftålte mig at de fkulle blifva alt ftor- 

 re och ftorre, få at jag fkulle kunna taga bått 

 det ena ftycket efter det andra och altid lemna 

 något qvar, fom kunde hindra mufklarnas ihop* 

 dragning, medan ej callus i de uttagne bitars ftål- 

 le kunde formera fig. Naturen tjente mig mer 

 ån jag tordes onfka det. Vid pafs hälften af det 

 cariola benet lofnade forft , oj:h uttogs utan möda* 

 Den andra hälften hade jag ock hunnat få ut, men 

 jag låt den fitta ån någon tid, hvarigenom jag 

 val vant min onfkan, men hade den olågenhet, 

 at fåret ville igenlåkas, och fvallkott fkot få fram, 

 at enår jag åndteligen måfte uttaga det lemna- 

 de ftycket, kunde det ej flce utan moda och Pa- 

 tientens ftora plåga, Emedlertid formerades en 

 callus i det uttagnas ftålle, den Sjuke vardt fulle- 

 ligen hulpen, har bagge Benen lika långa och 

 pyttjar dem ån i dag med lika lätthet, 



#cn 12, April, 



£ % ur. 



