%% 1749. Januar. Februar. Mark 



hvilken många veta doma om tilkommande vä- 

 derlek. 



På ånnu långre tid bar jagfedt dem i Lappmar- 

 ken gora fig forflag i anfeende til några marken dé 

 tagit af fkogsfoglar^a : åfven fom då fjäll-riporna 

 ymnigt vifa och famla fig i {kogslandct, plågar 

 Inan frukta for kalla och folgagteligen hårda ar. 



Kan hånda det torde ockfå lona mödan, om 

 de lårde ville beqvåma fig at nogare undcrfoka fli- 

 ka håndelfer , få at man finge en famling af obfer- 

 vationer härvid, och kunde få igen orfakerne, hvar- 

 fore en hop djur och foglar blifva fomliga år och 

 tider fållfynte hos ofs , med andra omftåndigheter 

 angående deras bort-och forbiflyttning, fom til 

 hågon uplysning 1 detta mål kan tjena. For min 

 del år jag benägen til at tro , at hvad deras bort- 

 flyttning angår vifla tider, måfte vara hos dem nå- 

 gon drift, iom tjenar dem til någon tilkommande 

 nytta ocb fordel. Säkert år det, at hos dem fin- 

 nas några naturliga pådrifvande egenfkaper och 

 formogenheter , fem til deras bibehållelfe tynas va- 

 ra fvarande emot den omtanka,fom brifter til for- 

 ftåndet* Detta fe vi til en del af {jofoglarnas flytt- 

 ningar, hvartil naturen gifvit dem en förmåga at 

 hålla fina ftrek fram ofver haf och odemarker, den 

 en förnuftig med compafs och andra inftrumenter 

 nåpjigen kan erhålla, I det äffeendet har det fö- 

 rekommit mig nog underligt, då jag mårkt, at 

 en del Ijofoglar några fomrar (aldeles de famma) 

 uppehållit fig i vifla fmå fjoar, dem de hvarje vår 

 funnit igen, fedan de vintrarna gjort refor for- 

 modeligen alt til medelhafvet. Jag har ej tviflat* 

 at ju hos deflc finnes en förmåga, fom vi torde 



hinna 



