1749- Jänuar. Februar. Mar t. a 



dome, forfarna hushållare ofta hort dylika utlatel- 

 fcr : Nu hafve vi hort den fogeln, ånnu fä vi icke 

 flut på vintren: Nu hafve vi fedt den, nu en an- 

 nan &cc. Och åndteligen har man fatt fe honom , 

 fom kommit med vifsheten. Så långe de få kal- 

 lade tättingar, eller talgoxar/ vårtiden vifa fig i 

 vindar och hus , plågar man aitid vara f åker. om 

 vinterns continuatioiv Uppå fvalöma måfte jag 

 ar 1742 förundra mig, då jag i Lule -Lappmark: 

 fåg huru (jelfva de omhjertade modrarne i början 

 af Augufti månad otvergofvo fina vårnlofa ungar 

 innan de kunde flyga, då likväl ingen fårdeles när- 

 varande nod fyntes gå uppå dem* Men efteråt fåg 

 jag dem veta förrut hvad vi fedan befunno, eme- 

 dan man den 8. Sept, famma är hade tullkomligt 

 flådfore. Deremot har jag fomliga år fedt dem 

 blifva qvar ofver Bartholbmcei tid, då imediertid 

 väderleken ej fynts vara blidare, ån eljeft. På 

 min todelfe- ort i Medelpad plågar man vartiden 

 gifva noga agtning uppå et flags hvitgrå matkar, 

 hum fnart de i åkrarna begynna vifa fig , och (om 

 jag minnes rått) få en fvart flack i hufvudet , eme- 

 dan man efter den tiden får trygt få, eft^r man 

 då for ingen efterkold fkal vidare hafva at frukta. 

 A t harar och andra djur, fom årligen (kitta fina 

 hår, tjena mångom for et ofelbart mårke til bitti- 

 da eller fena vintrar, efter fom deras här tidigt el* 

 ler fent hvitna, det lårer vara få allmänt bekant, 

 fom det finnes vara med fåkra ron ofverenskom- 

 mande. A t månge af hjerpe-broftet om höften, 

 af gåddlefver, Scc. kunna fåja väderleken forrut 

 en hel vinter, det har tjent mångom for et åtlo- 

 je; men jag har fedt iådana prof, fom kommit 

 mig at tro, det vintergatanej vore fäkrare, at 



B 5 hvil- 



