1749- Januar. Februar. Mark x ^ 



dcligcn torde ock all mark hafva varit under fnon 

 med isbark ofverdragen. Häremot hade man på 

 de norra orter, dit defle fig begofvo, ingen kän- 

 ning af f ådan ovanlig väderlek , utan en lagom fno 

 och behaglig vinter i ofrige delar, Ickornars 

 båtsfarter vid defle tilfålien, emedan de ej kunna 

 limma, åro alm änt bekante. Af de i fjällen vi- 

 ftande hvita råfvar , har jag fedt 6gon{kenliga prof, 

 at de vifla år finnas vara i flyttning til" landsbyg- 

 den, Åfven år det vift , at andra djur fomliga ti- 

 der tyckas i Lappmarken på en gang forfvinna, 

 men åter infinna fig (kock tals få oiormodligt, fom 

 kommo de ned af himmclen. 



Den omftåndighet, at man i äldre tider, då 

 de omtalte djuren kommit tågandes , anfedt dem 

 for et Guds fynda-ftraff , tyckes vilja befanna, at 

 de då, fom nu , varit forebådare til kalla ar , fom 

 gemenligcn hafva på den orten mifsvåxt i följe med 

 fig , då de gifvit fig på refan til de orter , hvar- 

 cit de båttre kunde biifva bevarade och hade lät- 

 tare at forforja fig, 



At med fullkomlig trygghet utgifva denna orfa* 

 ken for den enda och råtta, driftar jag mig ej. Emed- 

 lertid lårer den kunna gälla for en mycket fanno- 

 lik hypothes och fädan mening, fom kan gifva an- 

 drom anledning , at flera gångor , då defle djuren 

 flytta, tilfe, huruvida defle omftåndigheter vilja 

 då, fom nu, til alla delar Hämma in. 



Herr Archiatern Linn^us nämner ( pä det 

 anförda ftållet ) tvånne orfaker, hvarfore han hål- 

 lit detta ämnet värdigt et nogare {kårfkädande. Jag 

 lägger dertil den 



