rö 1749- Januar. Februar. Mart. 



deromkring f ågo irt , fom voro de med isberg 6f- 

 Verdragne , och at fol jagteligen ingen Ren kunde 

 der den vintren få fitt uppehälle. Men emedan 

 man i de Norra Lappmarkerne , åtminftone i Lu- 

 le 5 der jag famma vinter var ftadd, ej vifte af nå- 

 gon fjållflen, fåblef man ej eller varfe någon flytt- 

 ning med de der varande fjållmoflen det året. 



Den nämnda mening om orfaken til deffe dju- 

 rens bortflyttninis;, fynes vara få mycket fannoli^ 

 kare , fom man a den orten allmänt vet berätta, at 

 åfven hermeliner, ickornar, mårdar, råfvar &c. 

 plåga åfven; emot hårda och kalla år til ftorre delen 

 'begifva fig nedfore närmare til landsbygden, och 

 Slirva fordenfkul dä i fjällen mycket fållfynte. Her- 

 melinerna fkola , åfven fom fjållmoflen, hålla fitt 

 ftrek fram och icke ens vaja de ftorfta o forflar; då 

 man fedan hela tiden ej får le en enda. Ar 1744 om 

 höften kom ifrån de fodre orter en famling af her* 

 meliner, hvars like i myckenhet ej blifvit fedd fe- 

 dan år 1730 eller 1731. At de voro i fin flyttning, 

 <let fluter man dels deraf , at defle djuren varit al- 

 la de forflutne åren ganfka fållfynte på de orter, 

 hvareft de nu funnos til en otrolig myckenhet * dels 

 emedan man ogonfkenligen markte deras refe-toun 

 På landsbygden och i de fodra Lappmarker begyn- 

 te de fynas om fommaren och mot höften , varan- 

 des Jultiden i Lule-och Torne- Lappmarker fom 

 alraymnigaft. Lapparne, fom markte deras kofa, 

 voro dem foljagtige alt til fjällen och grånfen at 

 Lappmarken, hvareft de ånnu fångade dem,undcr 

 det de på de förra orter efter handen forfvunno* 

 Men hvad vinter derpå folgde, lårer tnangom vara" 

 i minne, dådet (krefs ifrån alla fodra orter, h varifrån 

 clefle komm.o, at inan på många tider ej vetat af 

 en f ådan yrnnoghet af m<5, fom det året. Formo- 



deli- 



