i6 1749. Januar. Februar. Mart. 



relfe näppeligen kunde märkas af andre jui dem , 

 fom dageligen hade i fkog och mark fitt tilhåld* 

 Af Lapparne förnam jag, at ifrån den tiden de flyt- 

 tade utfore, hade man i fjällen blifvit få af defle 

 djuren vaffe* 



Då jag gjorde mig underrättad om tilftåndeti 

 fjällen, under den tiden de hade varit borta, mark- 

 te jag , at i anfeende til den ftrånga och ovanliga 

 jkofden, hvaraf hela Våfterbotn hade famma åren 

 en beklagelig kånning, (kulle alt lefvandc, be- 

 fynnerligen fom har fin näring af grås , varit nod- 

 fakadt atbegifva fig derifrån. Af invånarne "fick 

 jag förnimma, at de fläfte fjoar i fjelfva fjällen på 

 tre år ej fynts til det ringafte tinat up. Då jag 

 Larsmåflb-tiden viftades der uppe, vär redan tre 

 q varters ny fno ofver alt fallen, förutan den gam- 

 la fom låg qvar i alla berg f 



Då jag alt få jåmfordé tiden , forn fjållmoflen 

 varit borta , kom jag på den tankan , at dc torde 

 forrut haft kånning af den ovanliga kölden , fom 

 under deras bortovaro infallit > h vårföre de i god 

 tid redan höften forrut lagat fig bort til de orter, 

 der de kunnat vara behäldne. Sädane orter kunde 

 de icke finna i norr eller foder , emedan de 

 kalla fjällen hade til de ftreken hela vågen mott 

 dem. Fordcnfkul begofwo de fig antingen i ofter 

 eller våfter, hvareft de hade landsbygden for fig, 

 der de hade blidare oden at förvänta. Da de nu 

 vid fådana tilfållen famlat fig , har det ej va* 

 rit underligt at folket trodt, det de kommit ned ur 

 fkyn eller af himmelen (hvilken mening dock dc 

 flefte Lappar, fom veta deras hemvift, beftrida), 

 etter man eljeft hvarken i f jällen eller deromkring 

 kunnat på en gång fe en fådan ftor myckenhet ut- 



