1749. April. Maj- Junius. 93 



ka med den om flående luften fkocka fig at upfylia 

 den tomheten, fom ftortnen fororfakat. 



At de norra Länderna mårka ftorre ändringar i 

 qvickfilfrets fallande och ftigande,fant H, Halley 

 orfaken vara, det de på den ena fidan hafvade kal- 

 la Länderna vid Polen i granfkapet , och å den an- 

 dra de tempererade, fom i varma ej gifva de un- 

 der lineen belågne, rått mycket efter, h vilka oli- 

 ka granfkap måtte fororfaka de ftarka ftormar, fom 

 desfe Länder mera ån andra utftä. Deremot åro 

 de under iEquatoren belågne orter omgifne med li- 

 ka tempererade Länder, hvilkas lika befkaffade 

 luft ej kan gora någon fynnerlig ändring i den der 

 jåmnt blåfande vinden, eller fororfaka något mår- 

 keligt fallande och ttigande hos qvickfilfret i Ba- 

 rometern, 



Deflefatfer blefvo all månt kunnige, och den 

 i fynnerhet , at qvickfilfret i Barometern faller 

 for nederbörd och ftiger for klart uppehålls-vader, 

 Landtmånnerne voro ockfå de, fom håruppågåt- 

 vo den ttorfta upmårkfamheten. Barometern blef 

 hos dem et orakel, fom de rad förde i alt fit fore- 

 tagande, hvars lyckeliga påfolgder ockfå til en 

 ftor del kommo an på en tjenlig väderlek j meii 

 det hånde, fom gemenligen fke plågar når man ej 

 rått val känner fin rädgifvare, och utan egen infigt 

 följer defs råd, at man fom oftaft blef bedra- 

 gen. Man trodde at det {kulle komma rågn, få 

 Inart qvickfilfret började falla, och blifva uppe- 

 hålls-vader, dä man fåg det åter ttiga y manvifte ej 

 at Barometerns egenteliga gorornål var,at vifa an- 

 tingen den ofvanftående luft- cokimnen var tung 

 eller lått, och at rågnet eller uppehålls-vådret vo- 



