%U 1749- Julius. Åug. Sept. 



med åro bekajade? Harpa (varas, at det måt- 

 te vara ibland de förlorade konfter til at alde- 

 les kunna utrota detta ogräfet, fom mognar långt 

 häftigare, ån korn och hafra, och ftrax derpå ut- 

 faller och får fig fjelf, famt ligger fedan fåofkadd 

 pååkren, fom et barn i fin moders fkote, få fram t 

 den ej af kreatur fortares - y ty faft ån höften år våt, 

 vintren oftadig och våren obehagelig, ligger han, 

 par trådesbruket derpå fkal forråttas, inom fitlud» 

 fia och hårda fkal få friflv och torr, fom han vore 

 tagen utur en kolna. Men til at betaga honom 6i> 

 vervåldet famt någorlunda dampa honom , t j enar 

 Rågfådet 3 ty ju oftare en åker fås med Råg, ju 

 mindre mehn har den at Landhafren. Jag har på 

 cn åker fått 2:ne Rågfåden på hälften * men den 

 andra hålften har jag ftadigt befått med korn. Se- 

 dan nu hela åkren vardt korn-fådd, ock fådenvar 

 axgången, fyntes kna]?t något endaLandhafre-ftånd 

 på den delen, der Rag forr varit, men pä den an- 

 dra hålften var den ganfka omnog \ dogk der fto- 

 ra utfåden åro, hinner man ej at befå alt med 

 Råg, ej eller år all jord til Rågfåde tjeniig} ry 

 åkrar, fom ligga långs efter gårdesgärdarna-, vä- 

 gar man icke, i fruktan for fnodrifvor , fom fom* 

 liga vårar plåga ligga långe ut vid gårdesgårdar- 

 ne, at rågf å , på det den ej fkal blifva bårtdrånkt. 

 En dc\ dungjord i dålder år ganfka benägen, at be*- 

 hålla fyran, få at , ehuru hon blifver dikad, kan 

 Tnan der ej med fördel bruka Rågfådet, befynner* 

 ligen der ej tilråckeligt aflopp år> på alla desfe 

 Milen måfte vårfåd fås, hvareft hafran efomoftaft 

 %X få ftark , at han helt och hållit förqvåfver den 

 goda f åden. Til" at afboja detta, har jag uti April, 

 få fnart mojeligt varit, och jorden blifvit få 

 tOTT) at jag har kunnat briika hsifvCBj harfvat up 



åkren 



